Справа № 186/2150/25
Провадження номер № 2/0186/284/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року м.Шахтарське 
Суддя Шахтарського міського суду Дніпропетровської області Демиденко С.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості, правонаступником яких на даний час є Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею, що підтверджується копією його трудової книжки.
Працюючи у шкідливих умовах вугільної промисловості, він отримав професійні захворювання: пневмоконіз, ЛН по реструктивному типу; хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірним больовим компонентом, статико-динамічними порушеннями-захворювання професійне, встановлено у 1994 році Українським НДІ Проммед м.Кривий Ріг, що підтверджуються актом Форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» від 04.09.2008, та трудовою книжкою.
Відповідно до п. 17 акту Форми П-4 причинами виникнення професійних захворювань є тривалий вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме неефективність робити системи вентиляції, кондиціювання повітря, захисних засобів, механізмів, засобів індивідуального захисту.
У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, 22.12.1994 року він вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% та встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується виписками з амбулаторної карти.
04.12.2008 він повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%, з яких 50% по радикулопатії з дефартрозами, 15% по пневмоконіозу, встановлено третю групу інвалідності безстроково, визначено необхідність у медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні.
У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено його звичний спосіб життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, його турбує постійний нападоподібний кашель з мокротінням, як в денний так і в нічний час, що порушує сон та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, у міжлопатковій ділянці, до свистячих хрипів в них, до головного болю та запаморочення, зниження слуху, шум у вухах, періодичний головний біль в потилиці та скореневій ділянці, що призводить до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги в денний час, що має наслідком перебування його в напруженому стані. Його турбує постійний тупий ніючий біль в поперековому та шийному відділах хребта, з іррадіацією в праві руку і ногу, прострілами з обмеженням рухів в них, посилення болю при фізичних навантаженнях, тривалій ході, , від шиї іррадіація болю в ділянку плечового пояса, в руки більше в ліву, оніміння в руках, ногах, утруднену ходу, постійний біль в між лопатковій ділянці, біль та обмеження рухів у великих суглобах кінцівок (колінних, плечових, ліктьових), більше справа, біль в суглобах кистей, судом м`язів рук та ніг, мерзлякуватість і побіління пальців рук на холоді. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди 242240,00 грн. є розумним та справедливим.
На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 242240,00 грн.
Представник відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позовні вимоги не визнала та надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає у повному обсязі з наступних підстав: відсутність вини відповідача, як складової для відшкодування моральної шкоди, так як відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, не встановлена протиправність дій відповідача; позивач був забезпечений усіма необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, тобто відповідачем були створені безпечні і нешкідливі умови праці позивача, наскільки це є обґрунтовано практично можливим; позивач не довів належними та допустимими доказами спричинену йому моральну шкоду, такими, як висновком судово-психологічної експертизи, показами свідків тощо; позивач не обґрунтував розмір моральної шкоди, яку він бажає стягнути з відповідача. Крім того зазначає, що позивач не додає довідку МСЕК первинну, оскільки, відповідачем у даній категорії справ, може бути Пенсійний Фонд України, так як право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування виникала за умови, що, уперше встановлена стійка втрата працездатності МСЕК у період з 1 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. При цьому не має значення, коли саме вони звернулися до суду.
Суд вивчивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та обставини.
Як встановлено судом, згідно із записами у трудовій книжці та даних акту за формою П-4 ОСОБА_1 має трудовий стаж в умовах впливу шкідливих факторів, працюючи у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», 14 років.
24.12.1994 ОСОБА_1 був звільнений відповідачем з посади машиніста гірничих виїмкових машин ш. «Степова» ДХК «Павлоградвугілля» (правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»), за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ст.40 КЗпП України).
04.08.2008 Головним державним санітарним лікарем міста Першотравенська ОСОБА_2 затверджено акт розслідування хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 , з якого вбачається, що комісія 04.08.2008 провела розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання у позивача та встановила діагноз: пневмоконіз, ЛН по реструктивному типу; хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірним больовим компонентом, статико-динамічними порушеннями-захворювання професійне, встановлено у 1994 році Українським НДІ Проммед м.Кривий Ріг.
Цим же актом встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів.
Причини виникнення професійного захворювання: запиленність повітря робочої зони (пил з містом SIO2 14,2% - 1085,8 мг/м3 при ГДК 2 мг/м3 – 67% часу зміни); рівень локальної вібрації; рівень вологості та рухомості повітря – 85% при ГДР 75%, швидкість руху повітря 0,3 м/сек при ГДР-0.25-2; рівень фізичного перенавантаження.
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 №029995 від 04.12.2008, ОСОБА_1 первинно-повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності за профзахворюванням встановлено третю групу інвалідності, а також 65% втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: 50% - радикулопатія з деф.артрозами – повторно; 15% - пневмоконіоз – первинно, з 04.12.2008 безстроково. Рекомендовано медикаментозне та санаторне лікування.
Довідкою обласної МСЕК №2 серії МСЕ-ДНА-01 №612213 від 17.03.2008 підтверджується, що ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності за профзахворюванням з 01.01.2008 безстроково.
Крім того, згідно копії амбулаторної картки ОСОБА_1 , яка знаходиться в матеріалах справи, він 22.12.1994 вперше пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено 65% сукупного ступеня втрати професійної працездатності та встановлено другу групу інвалідності.
Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з пунктом 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці, а також виробничої травми, позивач втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, пристосовуватися до життя з обмеженими можливостями. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.
Таким чином, судом встановлено порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, що призвело до виникнення професійного захворювання. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.
Доводи представника відповідача про те, що позивач був повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці та можливі негативні наслідки на стан його здоров`я не можуть бути прийнятними до уваги, оскільки це не впливає на обов`язок відповідача відшкодувати моральну шкоду працівникові, спричинену в результаті професійного захворювання, що прямо передбачено нормами матеріального права, і зокрема ст. 237-1 КЗпП України.
Суд також не бере до уваги доводи представника відповідача, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправності, оскільки ОСОБА_1 виконував професійні обов`язки та захворів на хронічні професійні захворювання, у зв`язку з роботою, яка пов`язана з небезпечними та шкідливими умовами праці, тому ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» є особою, що несе відповідальність за порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Ушкодження здоров`я на виробництві, внаслідок якого позивачу була встановлена втрата працездатності за професійним захворюванням, чим йому спричинено моральну шкоду, що стало підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, мало місце у 1994 році, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року.
Згідно зі статтею 440-1 ЦК України моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Стаття 440-1 ЦК України не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до цієї статті фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.
Таким чином, позивач не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав щодо відшкодування моральної шкоди завданої ушкодження здоров`я внаслідок професійних захворювань, отриманих під час виконання ним трудових обов`язків у 1994 році.
Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності 65%, неможливість відновлення здоров`я позивача, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійного захворювання та виробничої травми, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130 000,00 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.
Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», місце знаходження: 51400, Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, будинок №76, ЄДРПОУ 00178353.

Суддя С.М. Демиденко.