Справа № 569/14227/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П.,
учасників справи:
представника позивача адвоката Білоконь О.В.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Гарголь В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення завдатку,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій сторін.
В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2 , який діє через представника адвоката Білоконь О.В., про повернення завдатку, в якій просить стягнути з відповідачки 2000 дол. США, що еквівалентно 83 646,40 грн. як завдаток за невиконане зобов`язання, у тій самій формі, в якій він надавався, та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.04.2025 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у письмовій формі був укладений Договір комісії, у якому відображався намір позивача придбати у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов цього договору позивач сплатив відповідачці завдаток в загальній сумі 2000 дол. США, що еквівалентно 83 646,40 грн. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, сторони у Договорі погодили, що зазначена сума грошових коштів буде вважатися авансом лише за умови повного виконання позивачем п. 1.3. Договору комісії, а саме відповідачка була зобов`язана після отримання всієї грошової суми зазначеної в п. 1.3. Договору протягом 30 днів укласти з власником майнових прав договір купівлі-продажу майнових прав на користь позивача. Однак відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворився обов`язок повернення отриманих нею грошових коштів у розмірі сумі 2000 дол. США, що еквівалентно 83 646,40 грн., які просить суд стягнути, а також витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
Представник відповідача, заперечує проти позовних вимог вказавши, що підстави для повернення спірної суми коштів відсутні. На обґрунтування заперечень вказував, що позивачем неправильно витлумачено умови укладеного між сторонами договору комісії від 28.04.2025. На думку відповідача, судом при ухваленні заочного рішення не було враховано зміст пункту 1.3 договору в повному обсязі, оскільки зазначений пункт передбачав обов`язок комітента сплатити не лише завдаток у розмірі 2000 доларів США, а й решту суми у розмірі 46 300 доларів США до 15.05.2025. Лише після отримання від позивача всієї суми коштів, визначеної пунктом 1.3 договору, у відповідача виникав обов`язок протягом 30 днів укласти з власником майнових прав договір купівлі-продажу майнових прав на користь позивача. Оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо внесення решти обумовлених договором коштів, строк виконання відповідачем відповідних зобов`язань не розпочався, а тому твердження про порушення нею умов договору є безпідставними. Крім того, посилається на положення пункту 4.2 договору комісії, відповідно до якого у разі скасування комітентом наданого доручення до укладення комісіонером відповідних угод із третіми особами комітент зобов`язаний відшкодувати комісіонерові понесені витрати шляхом передачі у його власність завдатку, отриманого на підставі пункту 1.3.1 договору. Відтак, на думку відповідача, сплачена позивачем сума у розмірі 2000 доларів США не підлягає поверненню, оскільки за умовами договору є способом компенсації витрат комісіонера, пов`язаних із виконанням доручення. Також представник відповідача наголошував на принципі свободи договору та обов`язковості виконання сторонами погоджених умов, зазначаючи, що сторони добровільно погодили порядок розрахунків, правові наслідки невиконання взятих на себе зобов`язань та статус переданих коштів як завдатку. У зв`язку з цим просить у задоволенні позову відмовити повністю, вказуючи на відсутність правових підстав для стягнення з відповідача спірної суми коштів та витрат на правничу допомогу.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р.
22.08.2025 до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла відповідь з Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради щодо місця зареєстрованого проживання відповідачки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 14)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 16-17)
03.11.2025 року представник позивача адвокат Білоконь О.В. подала до суду клопотання про долучення доказів. Також позивач ОСОБА_2 та представник позивача адвокат Білоконь О.В. подали заяви, у яких просили здійснювати розгляд за їхньої відсутності, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 19-20, 31-32). У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації.
Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надала.
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.11.2025 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 83 646,40 грн., що еквівалентно 2000 дол. США., судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. 00 коп. (а.с. 48-53)
18 грудня 2025 року представник відповідача адвокат Гарголь В.В. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, просить скасувати заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03.11.2025, переглянути заочне рішення. Водночас, просить суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, який було пропущено. (а.с. 56-78)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року; заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області ЄУН 569/14227/25 від 03 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення завдатку прийнято до розгляду. (а.с. 80-81)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2026 року заочне рішення від 03 листопада 2025 року скасовано, справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення завдатку призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. (а.с. 86-87)
Від представника позивача адвоката Білоконь О.В. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому вона просить витребувати з Рівненської окружної прокуратури копію обвинувального акту по матеріалах кримінального провадження № 12025181010002195; долучити до матеріалів справи ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області за кримінальним провадженням № 12025181010002195. Клопотання мотивує тим, що вказані докази доводять недобросовісність дій відповідачки та правомірність доводів викладених в позовній заяві. (а.с. 91-92)
Від представника позивача надійшло клопотання, в якому вона просить зобов`язати ОСОБА_1 надати письмовий звіт (інформацію) щодо виконаних робіт за умовами заключеного договору комісії від 28.04.2025 з ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_1 надати розрахунок (прайс-лист) вартості робіт. (а.с. 93-94)
Від представника позивача надійшло клопотання, в якому вона просить зобов`язати ОСОБА_1 надати договір або інший належним чином укладений документ, яким би її було уповноважено вчинити правочин з передачі майнових прав на нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та викликати свідків у судове засідання (а.с. 95-98)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 березня 2026 року клопотання представника позивача адвоката Білоконь Олесі Валеріївни задоволено частково, витребувано від Рівненського міського суду Рівненської області копію ухвали за кримінальним провадженням № 12025181010002195; зобов`язано ОСОБА_1 надати належним чином оформлений письмовий звіт (інформацію) щодо виконаних робіт за умовами заключеного договору комісії від 28.04.2025 з ОСОБА_2 ; зобов`язано ОСОБА_1 надати договір або інший належним чином укладений документ, яким би її було уповноважено вчинити правочин з передачі майнових прав на нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; у разі відсутності такого договору чи іншого документа, яким її було уповноважено на вчинення правочину з передачі майнових прав на вказаний об`єкт нерухомості, зобов`язати ОСОБА_1 письмово повідомити суд про відсутність відповідних повноважень із зазначенням причин та подати такі пояснення у встановлений судом строк. (а.с. 107-109)
На виконання ухвали суду від 04.03.2026 представником відповідача адвокатом Гарголь В.В. долучено до матеріалів копію Договору про надання послуг з продажу нерухомого майна (квартири) від 31.03.2025 та розрахунок понесених фактичних витрат на надання послуг згідно договору комісії від 28.04.2025. (а.с. 112-119)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. (а.с.123-124)
На виконання ухвали суду від 04.03.2026 до суду надійшла копія ухвали суду від 04.02.2026 про призначення кримінального провадження № 12025181010002195 від 07.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України до розгляду. (а.с. 126-127)
З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. 

ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, докази.
Суд встановив, що між сторонами виникли договірні правовідносини у зв`язку з укладенням договору комісії, що регулюються положеннями ЦК України.
28.04.2025 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у письмовій формі був укладений Договір комісії, у якому підтверджується передача завдатку позивачем з метою придбання у власність квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 5-6)
З витягу Державного реєстру речових прав судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності ОСОБА_3 , про що внесено відомості до Реєстру 
Відповідно до умов договору позивач сплатив відповідачці завдаток в загальній сумі 2000 дол. США, що еквівалентно 83 646,40 грн. 
Посилаючись на вимоги чинного законодавства, сторони у Договорі погодили, що зазначена сума грошових коштів буде вважатися авансом лише за умови повного виконання позивачем п. 1.3. Договору комісії, а саме відповідачка була зобов`язана після отримання всієї грошової суми зазначеної в п. 1.3. Договору протягом 30 днів укласти з власником майнових прав договір купівлі-продажу майнових прав на користь позивача. Однак у зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань утворився обов`язок повернення отриманих нею грошових коштів у розмірі сумі 2000 дол. США, що еквівалентно 83 646,40 грн. 
В позовній заяві позивач стверджує, що сплата завдатку відбулася однією частиною: 28 квітня 2025 року – 2000 дол. США в приміщенні офісу агентства нерухомості «Президент», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. академіка Грушевського, 2-А, офіс 216, де працює відповідачка. Однак в порушення договірних зобов`язань щодо укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, відповідачка запропонувала позивачу увійти в засновники юридичної особи на певний час, внести статутний капітал у розмірі вартості квартири, та в подальшому вийти із засновників юридичної особи і забрати свою частку майном (квартирою). Вказані фактичні обставини підтверджені та не заперечені як сторонами, так і письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.
Позивач не погодився набути майно у запропонований відповідачкою спосіб, оскільки у договорі комісії було визначено, що набуття права власності на зазначену нерухомість повинна бути набутою шляхом укладання договору купівлі-продажу. У зв`язку із тим, що Договір купівлі-продажу на квартиру не був укладений, позивач звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про повернення отриманих нею грошових коштів у сумі 83 646,40 грн., що еквівалентно 2000 дол. США на дату подання цього позову, на що відповіді не отримав. Крім того, відповідачка перестала виходити на зв`язок і почала уникати виконання взятих на себе зобов`язань.
Згідно з пунктом 1.1 договору комісії від 28.04.2025 комісіонер ( ОСОБА_1 ) зобов`язалася за дорученням комітента ( ОСОБА_2 ) та за його рахунок вчинити дії, спрямовані на придбання майнових прав на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 1.3 договору сторони погодили загальну вартість майнових прав на об`єкт нерухомості у сумі 48 300 доларів США, з яких 2 000 доларів США підлягали сплаті в день підписання договору як завдаток, а решта коштів у сумі 46 300 доларів США — до 15.05.2025.
Факт передачі відповідачці грошових коштів у сумі 2 000 доларів США сторонами не оспорюється та підтверджується безпосередньо змістом договору комісії, підписаного сторонами.
Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалася на те, що позивач не виконав свого обов`язку щодо внесення решти коштів у розмірі 46 300 доларів США, а тому строк виконання зобов`язань комісіонера щодо укладення відповідного договору не настав.
На підтвердження наявності у неї повноважень щодо вчинення дій, пов`язаних із продажем зазначеного об`єкта нерухомості, відповідачкою надано копію договору про надання послуг з продажу нерухомого майна (квартири) від 31.03.2025.
Крім того, відповідачкою було надано акт приймання-передачі грошових коштів (завдатку, авансу) від 30.04.2025 року про передачу коштів в еквівалентній сумі 2000 доларів США від відповідачки власнику квартири за адресою: АДРЕСА_1 фізичній особі ОСОБА_3 .
Дослідивши зазначений договір, суд встановив, що він укладений між відповідачкою та власницею квартири ОСОБА_3 та передбачає надання послуг із пошуку покупця нерухомого майна. Разом із тим вказаний договір не містить положень, які б наділяли відповідачку повноваженнями від імені власника відчужувати майнові права на квартиру, укладати договори купівлі-продажу чи приймати на власний розсуд рішення щодо розпорядження об`єктом нерухомості.
Також на виконання ухвали суду відповідачкою подано розрахунок понесених фактичних витрат, які, за її твердженням, були здійснені при виконанні договору комісії.
Однак будь-яких первинних бухгалтерських документів, платіжних документів, квитанцій, договорів із третіми особами або інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне понесення зазначених витрат та їх розмір, відповідачкою суду не надано.
Крім того, на виконання ухвали суду відповідачкою не надано належного письмового звіту комісіонера про виконання доручення комітента, який би містив відомості про конкретні дії, вчинені на виконання договору комісії від 28.04.2025, результати таких дій та документи на їх підтвердження.
Будь-яких доказів того, що після укладення договору комісії відповідачка вживала реальних заходів щодо укладення на користь позивача договору набуття майнових прав на квартиру або забезпечення виконання основної мети договору, матеріали справи не містять.
Тому у зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань утворився обов`язок повернення отриманих нею грошових коштів у розмірі сумі 2000 дол. США, що еквівалентно 83 646,40 грн. 
Також позивач здійснював заходи досудового врегулювання спору, а саме: 25.06.2025 на робочу адресу відповідачки (Агенство нерухомості «Президент») поштою рекомендованим направленням з повідомленням про вручення та описом вкладення було направлено адвокатський запит представника позивача адвоката Білоконь О.В. стосовно надання інформації щодо підстав та причин, з яких не було укладений договір купівлі-продажу, зазначеної у позові нерухомості. Однак, відповідачка у встановлені законодавством строки відповіді на адвокатський запит не надала.
Окрім цього, щодо факту заволодіння коштами відповідачкою позивач повідомив Головне управління Національної поліції в Рівненській області 13 травня 2025 року у якому просив притягнути відповідачку до кримінальної відповідальності. З талону-повідомлення єдиного обліку № 25918 вбачається, що заява позивача щодо можливого вчинення неправомірних дій фізичною особою ОСОБА_1 прийнята і зареєстрована від 14.05.2025.
З талону-повідомлення єдиного обліку № 25918 вбачається, що заява позивача щодо можливого вчинення неправомірних дій ОСОБА_1 прийнята та зареєстрована органами поліції 14.05.2025.
Крім того, на виконання ухвали суду від 04.03.2026 до матеріалів справи долучено копію ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 04.02.2026, якою призначено до судового розгляду кримінальне провадження № 12025181010002195 від 07.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України (а.с. 126-127).
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що позивач передав відповідачці грошові кошти у сумі 2000 доларів США як завдаток з метою придбання квартири. На її думку, після отримання коштів відповідачка не вчинила необхідних дій для виконання умов договору комісії та фактично ухилилася від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим сплачені кошти підлягають поверненню позивачу.
У якості свідка судом був допитаний позивач ОСОБА_2 , який повідомив, що наприкінці квітня 2025 року він разом із дружиною відвідав офіс відповідачки, де йому було запропоновано придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За його словами, після обговорення умов придбання нерухомості він передав відповідачці грошові кошти у сумі 2000 доларів США як завдаток. Разом з тим надалі йому було запропоновано інший механізм набуття прав на квартиру, який не передбачав укладення договору купівлі-продажу. Після консультації з юристом він вирішив не погоджуватися на запропоновану схему оформлення нерухомості та вимагав повернення переданих коштів. ОСОБА_2 також пояснив, що після отримання юридичної консультації повідомив про своє рішення відповідачці, однак надалі зв`язатися з нею не зміг. За його словами, вимоги про повернення коштів залишилися без задоволення, а у зв`язку з відсутністю реакції з боку відповідачки він звернувся до правоохоронних органів.
Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували. Представник відповідача пояснив, що відповідно до умов договору комісії позивач зобов`язувався сплатити повну вартість майнових прав на об`єкт нерухомості, а обов`язок відповідачки щодо вчинення подальших дій виникав лише після отримання всієї обумовленої договором суми коштів. Також зазначив, що отриманий від позивача завдаток був переданий власниці квартири ОСОБА_3 , а оскільки позивач відмовився від подальшого виконання договору та не сплатив решту коштів, підстав для повернення завдатку немає.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що саме вона знайшла оголошення про продаж квартири та контакти ріелтора. З її показань вбачається, що разом із позивачем вона оглядала квартиру, після чого сторони обговорювали умови її придбання. Свідок підтвердила факт передачі відповідачці грошових коштів у доларах США. Свідок також зазначила, що після консультації з юристом їй та позивачу стало відомо про запропонований спосіб оформлення прав на квартиру через юридичну особу, що викликало у них сумніви щодо правомірності такої схеми. Зі слів свідка, після повідомлення відповідачці про результати консультації з юристом зв`язок із нею був ускладнений, оскільки відповідачка не відповідала на телефонні дзвінки. Крім того, підтвердила, що під час спілкування відповідачка пояснювала неможливість оформлення договору купівлі-продажу через нотаріуса у зв`язку з тим, що квартира перебувала у власності менше трьох років. Разом із тим свідок зазначила, що ні вона, ні позивач не мали чіткого розуміння щодо юридичної особи, через яку пропонувалося здійснювати оформлення прав на нерухомість, а також щодо порядку подальших розрахунків.
Свідок зі сторони відповідачки власниця квартири ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася попри неодноразові виклики в судове засідання.
Оцінюючи наведені сторонами доводи у сукупності з поданими доказами, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично виникли правовідносини, спрямовані на придбання позивачем майнових прав на квартиру, а передана відповідачці сума у розмірі 2 000 доларів США була безпосередньо пов`язана із досягненням зазначеної мети. Разом з тим кінцевий результат, на досягнення якого був спрямований договір, а саме укладення правочину щодо набуття позивачем майнових прав на квартиру, досягнутий не був, а отримані відповідачкою грошові кошти останньою позивачу не повернуті.

ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України.
Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ст. 546 ЦК завдаток визнається одним з традиційних видів забезпечення виконання зобов`язань. З цього випливає, що відмова ОСОБА_1 повернути позивачу завдаток призводить до порушення його майнових прав, а відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних в боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. 
Одним з правових наслідків є порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, передбачені в ст. 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.
Як стверджується з матеріалів справи, між сторонами 28.04.2025 було укладено договір комісії, за умовами якого відповідачка взяла на себе зобов`язання вчинити дії, спрямовані на придбання для позивача майнових прав на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено та сторонами не заперечується факт передачі позивачем відповідачці грошових коштів у сумі 2000 доларів США, які відповідно до умов договору були визначені сторонами як завдаток.
Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалася на те, що позивач не виконав обов`язку щодо сплати решти коштів у сумі 46 300 доларів США, у зв`язку з чим у неї не виник обов`язок щодо подальшого оформлення майнових прав на квартиру.
Однак суд не може погодитися із зазначеними доводами з огляду на таке.
Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.
Як визначено Цивільним кодексом України, якщо не зазначено, що передана сума є завдатком, то така сума є авансом. Верховний Суд в своєму рішенні від 17 червня 2021 року у справі 711/5065/15-ц зазначив: «сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору». Водночас Верховний Суд вважає, що якщо сплачено не завдаток, а аванс, то ці кошти підлягають поверненню у тому разі якщо основне зобов`язання не виникло, зокрема «…оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком» (справа 711/5065/15ц, 639/9339/16-ц).
З огляду на зазначене суд вважає, що грошові кошти отримані відповідачкою як аванс за укладення основного договору мають бути поверненні, оскільки договір купівлі-продажу укладено не було. При цьому суд враховує, що договір не був укладений не з вини позивача, оскільки до 10-денного строку, який визначений договором останній звертався до відповідачки та поліції щодо факту передання коштів та ухилення відповідачки від подальших договірних правовідносин.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
За практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 752/18470/16-ц, провадження № 61-48409св18).
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими та такими, що у своїй сукупності підтверджують обставини, на які він посилається як на підставу заявлених вимог. Зокрема, факт укладення між сторонами договору комісії від 28.04.2025, передачі відповідачці грошових коштів у сумі 2 000 доларів США, а також відсутність досягнення результату, на який був спрямований зазначений договір, підтверджуються письмовими доказами, поясненнями сторін та показаннями свідків, дослідженими під час судового розгляду.
При цьому суд враховує, що відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею взятих на себе договірних зобов`язань, а також не доведено факту вчинення конкретних дій, спрямованих на забезпечення набуття позивачем майнових прав на квартиру, визначену договором комісії. Поданий відповідачкою розрахунок понесених витрат не підтверджений первинними бухгалтерськими чи іншими документами, які б свідчили про фактичне несення таких витрат та їх розмір, а тому не може бути покладений судом в основу рішення.
Суд також критично оцінює доводи відповідачки про те, що обов`язок щодо виконання нею умов договору не настав у зв`язку з несплатою позивачем решти вартості майнових прав. Як встановлено під час судового розгляду, після укладення договору позивачу було запропоновано інший спосіб набуття прав на нерухомість, який не відповідав погодженим сторонами умовам та не передбачав укладення договору купівлі-продажу майнових прав у порядку, визначеному договором комісії. Зазначені обставини підтверджуються послідовними показаннями позивача та свідка ОСОБА_4 , які узгоджуються між собою та не спростовані іншими доказами у справі.
Також суд критично оцінює покликання відповідачки на передачу коштів ОСОБА_3 , оскільки остання не вступила у договірні правовідносини з позивачем, факту отримання коштів не підтвердила та не зазнала фактичних втрат, які б повинний був покривати аванс.
Отже, суд вважає, що позовні вимоги підставні та з урахуванням умов Договору комісії у відповідачки утворився обов`язок повернення отриманих нею грошових коштів (а саме: завдатку) у розмірі 2000 дол. США, що еквівалентно 83 646,40 грн., які вона має повернути позивачу.
Згідно зі статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд звільнив позивача від сплати судового збору як учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 15 жовтня 2015 року.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Підчас подання позовної заяви представник позивача заявила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 15 000 грн. 00 коп., які складаються з витрат на професійну правову допомогу. Фактичний розмір понесених позивачем витрат за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи № 569/14227/25 в суді першої інстанції становить 15 000 грн. 00 коп., що підтверджується актом наданих послуг з професійної правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги б/н від 23.05.2025, скріншотом платіжного переказу коштів на карту від 02.11.2025.
У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі № 910/2158/23.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Таким чином, стороною позивача підтверджено понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 00 коп., які підлягають до стягнення з відповідача.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 3, 16, 205, 207, 526, 546, 548, 570, 571, 626, 627, 628, 638, 639 ЦК України, статтями 12, 81, 89, 133, 141 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення завдатку задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 83 646,40 грн. (вісімдесят три тисячі шістсот сорок шість гривень сорок копійок), що еквівалентно 2000 дол. США.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 10 червня 2026 року.

Суддя     Ольга БАЛАЦЬКА