ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року	справа № 380/1254/26  м. Львів 	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за вересень, жовтень та листопад 2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за періоди: 01.09.2025 до 12.09.2025, з 02.10.2025 до 31.10.2025, з 01.11.2025 до 14.11.2025, з 17.11.2025 до 18.11.2025, з 22.11.2025 до 30.11.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . З моменту призначення на посаду по червень 2025 року йому виплачувалася додаткова винагорода за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави. Однак, незважаючи на виконання бойових (спеціальних) завдань у вересні -листопаді 2025 року, виплату додаткової винагороди не здійснено. З метою реалізації права на отримання додаткової винагороди за спірний період звернувся до відповідача. Листом від 01.01.2026 № 2367ВихЗВГ/9 відповідач повідомив, що відповідно до телеграми начальника штабу - заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 виплату додаткової винагороди військовослужбовцям за виконання бойових (спеціальних) завдань у зв`язку зі здійсненням інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави припинено, починаючи з 01.07.2025. За захистом порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 28.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
05.02.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що позивач є діючим військовослужбовцем та проходить військову службу у відповідача. Стверджує, що тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу – заступником командувача Сухопутних військ Збройних Сил України відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, у порядку підпорядкованості, як старшим за званням та за службовим становищем, віддано наказ командиру військової частини НОМЕР_1 вважати, що з 01.07.2025 термін «інтенсивна підготовка» в порядку № 260 є складовою частиною терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів))». Таким чином, враховуючи, що порядком №260 не передбачено виплат на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань), з колективної підготовки у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів)), військовою частиною НОМЕР_1 з 01.07.2025 зупинено здійснення нарахувань та виплати додаткової винагороди за виконання військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 вищевказаних завдань. Оскільки завдання з колективної підготовки у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів)) не визначались військовій частині НОМЕР_1 , підстави для виплати позивачу додаткової винагороди із розрахунку 30000 грн з 01.07.2025 відсутні.
У подальшому до військової частини НОМЕР_1 надійшло рішення Міністра оборони України, яким, у відповідності до п. 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, здійснюється адміністративне керівництво Збройними Силами України та надаються обов`язкові для виконання військовослужбовцями Збройних Сил України доручення, від 14.07.2025 №34483/з/1, яким встановлено, що до внесення змін до постанови № 168 термін «інтенсивна підготовка» в порядку № 260 вважати складовою частиною терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів))». Зазначене рішення Міністра оборони України застосовується з 01.07.2025. Командир військової частини НОМЕР_1 звертався телеграмами від 15.08.2025 №2367/3529, від 29.09.2025 №2367/4250, від 05.12.2025 №2367/5469 до ІНФОРМАЦІЯ_1 за відповідними роз`ясненнями щодо здійснення інтенсивної підготовки, за уточненням наявності підстав для видання наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за липень, серпень 2025 року та відповідно для звернення із запитом на отримання відповідного фінансування. Станом на дату подання даного відзиву, відповіді на вищевказані телеграми не надходили. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову. Крім того зазначає, що вартість витрат на правову допомогу є неспівмірною, оскільки справа є типовою та поширеною та розглядається у спрощеному позовному провадженні.
09.02.2026 представниця позивача подала відповідь на відзив, у якому зазначає, що рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 № 34483/з/1 не є правовою підставою для припинення виплати додаткової винагороди позивачу, оскільки як зазначив Верховний Суд, право на отримання додаткової винагороди передбачено актом вищої юридичної сили (постанова КМУ №168) порівняно з «рішенням» Міністра оборони України, уповноваженого постановою виключно на створення умов і порядку виплати додаткової винагороди. Відповідач, приймаючи рішення про припинення виплати додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань позивачу діяв виключно самостійно та в своїх інтересах, застосовуючи принцип дискреції (хоча мав правомірну можливість здійснити виплату додаткової винагороди), оскільки телеграма, якою доведено рішення Міністра оборони України, не містить прямої заборони щодо виплат додаткової винагороди. Отже, включення рішенням Міністра оборони України від 14.07.2025 № 34483/з/1 терміну «інтенсивна підготовка» до терміну «колективна підготовка» до внесення змін до постанови КМУ № 168 та порядку №260 є по суті не зміною умов нарахування та виплати додаткової винагороди (повноваження МОУ), а спробою змінити підстави (повноваження КМУ), встановлені постановою № 168, для набуття військовослужбовцем права на додаткову винагороду, що фактично є звуженням обсягу таких підстав актом нижчої юридичної сили порівняно з актом, яким такі підстави встановлено (постанова № 168). Зміна підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою №168 (за виконання бойових (спеціальних) завдань), які визначають право позивача на додаткову винагороду, порушує вимогу законодавства України, щоб акти нижчої юридичної сили не суперечили актам вищої сили. 
Відтак, на переконання представниці позивача, відповідач, отримавши телеграму тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 з доведеним рішенням Міністра оборони України, дотримуючись принципу законності та дискреції, повинен був прийняти рішення про виплату додаткової винагороди позивачу за час виконання ним бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки і лише після отримання у встановленому порядку інформації щодо внесення змін до постанови №168 (в частині виплати додаткової винагороди у розмірі 30000 грн) або зміни чи скасування бойових розпоряджень з виконання бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки для військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 – припинити виплату додаткової винагороди. Крім того, просить врахувати збільшення обсягу наданих правничих послуг позивачу на суму 1500,00 грн за підготовку відповіді на відзив згідно узгодженої вартості послуг. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутнє клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які покликаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.04.2025 №107 сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від « 25» лютого 2025 року №425-РС на посаду техніка із системного адміністрування відділення кіберзахисту, який прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 для подальшого проходження військової служби, з 15.04.2025 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення і вважати таким, що 15.04.2025 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.09.2025 №267 сержанта ОСОБА_1 , техніка із системного адміністрування відділення кіберзахисту у АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , вул. Пушкінська, 77, АДРЕСА_1 на 15 діб другої частини щорічної основної відпустки з « 15» вересня 2025 року по « 01» жовтня 2025 року з урахуванням двох діб на дорогу до місця проведення відпустки та назад, знято з котлового забезпечення з « 15» вересня 2025 року.
За змістом витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.11.2025 №331 сержанта ОСОБА_1 , техніка із системного адміністрування відділення кіберзахисту, призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.11.2025 №1662, звільнено з займаної посади, прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу «Молодший лейтенант» та призначено на посаду інженера відділення кіберзахисту.
З моменту призначення на посаду та до червня 2025 року включно позивачу здійснювалась виплата додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави.
Заразом, незважаючи на виконання бойових (спеціальних) завдань у вересні, жовтні та листопаді 2025 року, позивачу не виплачено додаткову винагороду.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за виконання у вересні, жовтні та листопаді 2025 року бойових (спеціальних) завдань. Крім того просив надати бойові розпорядження, на підставі яких військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , витяги з журналу бойових дій підрозділу з інформацією про виконання у вересні, жовтні та листопаді 2025 року бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , рапорти командира відділення кіберзахисту про виплату додаткової винагороди у вересні, жовтні та листопаді 2025 року бойових (спеціальних ) завдань згідно бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , інформацію чи було видано наказ про виплату додаткової винагороди за вересень, жовтень та листопад 2025 року, про періоди виконання упродовж вересня-листопада 2025 року бойових (спеціальних) завдань згідно бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , чи містять рапорти командира відділення кіберзахисту про виплату додаткової винагороди у вересні, жовтні та листопаді 2025 року бойових (спеціальних ) завдань згідно бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 .
Листом від 01.01.2026 № 2367ВихЗВГ/9 відповідач повідомив, що бойовим розпорядженням Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.02.2024 №1308 військову частину НОМЕР_1 включено до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України. На виконання вимог бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.02.2024 №1308 військовою частиною НОМЕР_1 здійснюється організація та забезпечення інтенсивної підготовки військових фахівців для ведення воєнних (бойових) дій в сфері радіоелектронної підтримки РЕБ та дотичних сферах. Бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 вiд 12.02.2024 № 1дск всі структурні підрозділи військової частини НОМЕР_1 залучені до бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки військових фахівців для ведення воєнних (бойових) дій в сфері електронної підтримки РЕБ та дотичних сферах. 
Крім того, у листі констатовано, що позивач у вересні, жовтні та листопаді 2025 року виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, у наступні періоди: 01.09.2025 до 12.09.2025, з 02.10.2025 до 31.10.2025, з 01.11.2025 до 14.11.2025, з 17.11.2025 до 18.11.2025, з 22.11.2025 до 30.11.2025, що підтверджується журналом ведення бойових дій та рапортами начальника відділення кіберзахисту військової частини НОМЕР_1 . Водночас відповідач, покликаючись на рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 № 34483/з/1, яке доведено до відома військової частини НОМЕР_1 , телеграмою тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296, відмовив позивачу у виплаті додаткової винагороди за спірні періоди.
Не погоджуючись із поведінкою відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за вересень, жовтень та листопад 2025 року, позивач пред`явив цей позов до суду.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до п. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Абзацами 1, 2 п. 4 вказаної статті регламентовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжено та триває станом на момент розгляду цієї справи.
За змістом ст. 9-2 Закону №2011-XII під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168) установлено, що на період дії воєнного стану для військовослужбовців передбачена виплата додаткової винагороди.
Приписами абз. 3 п. 1-1 постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Відповідно до п. 2-1 постанови №168 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови; особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту; порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - порядок №260).
Згідно з п. 2 розділу І порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія; винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до п. 3 порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у порядку №260 унормовані розділом XXXIV.
Приписами п. 2 розділу ХХХІV порядку №260 регламентовано, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Відповідно до п. 4 розділу XXXIV порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі, з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Із системного аналізу наведеного нормативного регулювання суд висновує, що для нарахування та виплати додаткової винагороди позивач повинен надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази щодо виконання бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
За змістом листа від 01.01.2026 № 2367ВихЗВГ/9 позивач у періоди з 01.09.2025 до 12.09.2025, з 02.10.2025 до 31.10.2025, з 01.11.2025 до 14.11.2025, з 17.11.2025 до 18.11.2025, з 22.11.2025 до 30.11.2025 виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, що підтверджується журналом ведення бойових дій та рапортами начальника відділення кіберзахисту військової частини НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається, що позивачу з квітня до червня 2025 року проводилась виплата додаткової винагороди у розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань у зв`язку із здійсненням інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини, включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, що передбачено п. 2 розділу XXXIV порядку №260, що підтверджується довідкою про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат №368/ФЕС від 18.12.2025 та не заперечується відповідачем.
Заразом, суд вважає, що зупинення відповідачем виплати спірної додаткової винагороди після 01.07.2025 відбулося через неоднозначне розуміння терміну «інтенсивна підготовка».
Проаналізувавши вищенаведені положення законодавства, встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин, позивач мав право на виплату додаткової винагороди згідно з постановою №168 у розмірі 30000 грн за виконання ним у вересні, жовтні та листопаді 2025 року бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, оскільки позбавлення такого права через неоднакове розуміння текстуального змісту постанови №168, за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтоване позбавлення військовослужбовця права на отримання додаткової винагороди.
Відповідно до вимог п. 8 розділу I порядку №260 грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Згідно з п. 10 розділу XXXIV порядку №260 накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Наказ про виплату додаткової винагороди є рішенням командира військової частини, який до підлеглого особового складу не доводиться та є проміжною організаційною та управлінською стадією, що передує виплаті додаткової винагороди, на підставі якого військовою частиною замовляються кошти для виплати особовому складу, що надходять на рахунки військової частини та виплачуються особовому складу за місяць, в якому виконувалися бойові (спеціальні) завдання.
Отже, додаткову винагороду за вересень-листопад 2025 року позивач мав би отримати у жовтні-грудні 2025 року.
Проте, всупереч нормам законодавства, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо видачі наказу про виплату додаткової винагороди, ненарахування та невиплати позивачу у період з 01.10.2025 до 31.12.2025 чи пізніше, додаткової винагороди за вересень-листопад 2025 року в розмірі 30000 грн (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) з інтенсивної підготовки, право на яку передбачено постановою №168 та порядком № 260.
Відмова військової частини НОМЕР_1 у виплаті позивачу додаткової винагороди за спірні періоди у зв`язку з надходженням телеграми тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296, в якій зазначено, що виплата додаткової винагороди припинена на підставі рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 № 34483/з/1, на переконання суду, є протиправною.
Надаючи оцінку рішенню Міністра оборони України від 14.07.2025 № 34483/з/1, як підставу для припинення військовою частиною НОМЕР_1 виплати додаткової винагороди, суд акцентує на тому, що відповідно до вимог п. 17 розділу І порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Виплата додаткової винагороди позивачу припинена відповідачем на підставі рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 № 34483/з/1, прийнятого за результатами розгляду доповідної записки заступника Міністра оборони України від 10.07.2025 №34483/з/1, доведеного телеграмою начальника штабу заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 та в якій зазначено про застосування з 01.07.2025.
Водночас, зазначеним рішенням Міністра оборони України не вносились зміни до порядку №260 в частині зміни підстав для виплати додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави.
За приписами розділу 8 Положення «Про Міністерство оборони України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює контроль за їх виконанням. Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.
Відповідно до вимог п. 3 ст. 42 Закону України від 24.08.2023 №3354-IX «Про правотворчу діяльність» зміни до нормативно-правового акта вносяться шляхом прийняття (видання) нормативно-правового акта такої самої юридичної сили, якщо інше не передбачено Конституцією України та (або) законом.
Згідно з приписами п. 4 ст. 42 Закону України «Про правотворчу діяльність» зміни, що вносяться до нормативно-правового акта, змінюють норми права такого нормативно-правового акта в момент набрання чинності нормативно-правовим актом (відповідної норми права), яким вносяться такі зміни. Посилання на норму права, до якої внесені зміни, має містити вказівку на чинний нормативно-правовий акт, який змінив її останнім.
На момент пред`явлення позову Міністр оборони України не приймав рішення про припинення виплати додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки у визначений законодавством України спосіб та не вносились зміни до відповідних нормативно-правових актів в установленому порядку.
Суд уважає, що рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 №34483/з/1, на яке покликається військова частина НОМЕР_1 , як на підставу припинення виплати, не є окремим рішенням Міністра оборони України у розумінні вищезазначених нормативно-правових актів України, прийнятим та оформленим відповідно до вимог законодавства України.
Зважаючи на викладене, підстави для невиплати військовою частиною НОМЕР_1 додаткової винагороди позивачу за виконання ним у вересні, жовтні та листопаді 2025 року бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військовою частиною НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, відсутні.
Суд звертає увагу, що правовідносини, які виникають в процесі реалізації встановленої державою гарантії для військовослужбовців та деяких інших осіб на отримання належного їм розміру грошового забезпечення, ґрунтуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Верховний Суд у подібних правовідносинах щодо застосування принципу юридичної визначеності у постанові від 21.12.2023 у справі №200/193/23 виснував, що за спірний період підлягає застосуванню наказ №628 для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, оскільки за відсутності цього відомчого нормативно-правового акту не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям. Протилежний висновок поставив би питання необхідності повернення вже виплачених на підставі цих наказів сум додаткової винагороди.
Також Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі №824/166/15-а сформував правову позицію, відповідно до якої держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання за періоди з 01.07.2025 до 11.07.2025, з 14.07.2025 до 25.07.2025, з 28.07.2025 до 31.07.2025, з 01.08.2025 до 20.08.2025 додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, у розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, а тому бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати спірної винагороди є протиправною.
З метою ефективного захисту прав позивача суд уважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою №168, в розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за періоди з 01.09.2025 до 12.09.2025, з 02.10.2025 до 31.10.2025, з 01.11.2025 до 14.11.2025, з 17.11.2025 до 18.11.2025, з 22.11.2025 до 30.11.2025.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його діянь (дій чи бездіяльності).
Відповідач як суб`єкт владних повноважень жодними належними та допустимими доказами не довів правомірність своєї поведінки щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою №168. Доводи відповідача спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та правовими позиціями Верховного Суду. Тому такі доводи суд до уваги не бере.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на таке.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст. 134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої
Згідно з ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6, 7 ст. 134 КАС України).
За змістом ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд установив, що 01.10.2025 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «КОМПАНІЯ «ДОВІРА» в особі адвоката Капленко Ганни Сергіївни укладено договір №53/в про надання правової допомоги.
Згідно з п.3.3 договору за надання юридичних послуг за цим договором замовник сплачує виконавцю грошову винагороду в розмірі 6000,00 грн.
Розрахунком витрат на правову допомогу №1 від 28.11.2025 підтверджено, що виконавцем виконані наступні роботи: підготовка заяви 2 год - 1000,00 грн; підготовка адвокатського запиту 1 год - 1000,00 грн; підготовка позовної заяви 4 год - 4000,00 грн.
Крім того, у відповіді на відзив представниця позивача просила збільшити розмір витрат на правничу допомогу на 1500 грн за подання відповіді на відзив. 
На підтвердження витрат на правничу допомогу надано такі докази: ордер серії АР №1280117, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП 003116 від 24.07.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера №53 від 28.11.2025 на суму 6000 грн та акт надання послуг №1 від 28.11.2025.
Проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатом послуг, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат є завищений.
Предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними.
Більше того, вказана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Також слід врахувати і те, що від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат на правничу допомогу не відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, а стягнення з відповідача спірних витрат у вказаному розмірі становитиме надмірний тягар для нього, що суперечить принципу їх розподілу.
Відтак, з урахуванням критеріїв пропорційності, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення цього адміністративного позову, тому підстави для розподілу цього виду судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за вересень, жовтень та листопад 2025 року.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за періоди: з 01.09.2025 до 12.09.2025, з 02.10.2025 до 31.10.2025, з 01.11.2025 до 14.11.2025, з 17.11.2025 до 18.11.2025, з 22.11.2025 до 30.11.2025.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
5. У задоволенні решти вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
6. Судовий збір розподілу не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна