Справа № 699/1446/25
Номер провадження № 2/699/99/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026 	м. Корсунь-Шевченківський	

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Івашкової В.О., 
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за договором позики,

УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.04.2021 між "ФК "Гелексі" та відповідачем в електронній формі було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №222616 від 09.04.2021. На підставі цього договору відповідачу на його картковий рахунок було перераховано 5 000,00 грн.
Відповідно до умов договору стандартна процентна ставка становить 1,5% в день, підвищена у випадку прострочення платежу - 3,0% в день.
Позивач стверджує, що відповідач не виконує свої грошові зобов`язання за договором позики, заборгованість перед позивачем на дату подання позову складає 24 595,00 грн, з яких 5 000,00 грн - заборгованість за позикою, 19 595,00 грн - заборгованість по процентам за користування позикою.
З огляду на викладене позивач звернувся до суду із цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 24 595,00 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 423,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Ухвалою судді від 28.10.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. Позивач у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його представника.
Відповідач повторно у судове засідання не з`явився. Був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення в матеріалах справи. Додатково повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.
Протягом визначеного судом строку відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.
Ураховуючи згоду позивача в його позовній заяві на ухвалення заочного рішення, повторну неявку в судове засідання відповідача, відсутність відзиву на позов, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в заочному порядку.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд установив такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що ознайомившись попередньо з Паспортом позики, 09.04.2021 між ТОВ "ФК "Гелексі"(Позикодавець) та відповідачем (Позичальник) був укладений договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №222616 (далі Договір позики), за яким Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язався повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору позики. Сума позики (транш №1) складає 5 000,00 грн. Строк повернення позики за траншем №1 - 08.05.2021.
Згідно з п.1.5.2. плата за користування позикою за траншем №1 становить 1.1% в день від початкового розміру позики.
Відповідно до пунктів 1.7. та 1.8. в період поза межами траншу плата за користування позикою становить 3,0% в день.
Згідно з Графіком платежів (пункт 9 Договору позики) транш №1 у розмірі позики 5000,00 грн надано на термін до 08.05.2021, плата за користування позикою 1 595,00 грн.
Цей Договір позики підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
08.05.2021 між між ТОВ "ФК "Гелексі"(Позикодавець) та відповідачем (Позичальник) укладено Додаткову угоду №1 до Договору позики, згідно з яким сторони узгодили, що строк повернення позики за траншем №1 - 06.06.2021.
08.06.2021 між між ТОВ "ФК "Гелексі"(Позикодавець) та відповідачем (Позичальник) укладено Додаткову угоду №2 до Договору позики, згідно з яким сторони узгодили, що строк повернення позики за траншем №1 - 07.07.2021.
Також позивач надав суду розрахунок заборгованості за Договором позики за період з 09.04.2021 до 02.08.2025.
Із цього розрахунку вбачається, що у період кредитування з 09.04.2021 до 06.07.2021 позивач нараховував відповідачу відсотки за користування позикою відповідно до п.1.5.2 Договору позики у розмірі 1,1% в день (55.00 грн).
Поза межами цього строку до 03.11.2021 відсотки нараховано відповідно до п.1.7. Договору позики у розмірі 3,0% у день (150,00 грн у день).
Всього згідно із цим розрахунком заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 5 000,00 грн, за відсотками - 19 595,00 грн.
Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Законом України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частиною восьмою статті 11 Законом України "Про електронну комерцію" встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та досліджені в справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню частково.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 09.04.2021 між позивачем та відповідачем був укладений електронний договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №222616, за яким позивач, як позикодавець, надав відповідачу, як Позичальнику, позику у розмірі 5 000,00 грн на строк до 08.05.2021.
Сторони домовилися, що плата за користування позикою становить 1,1% у день, а у випадку прострочення зобов`язання - 3,0% у день.
Додатковими угодами №1 та №2 до Договору позики сторони продовжили строк кредиту (строк повернення першого траншу) до 07.07.2021.
У період кредитування з 09.04.2021 до 06.07.2021 позивач нараховував відповідачу відсотки за користування позикою у розмірі 1,1% в день (55,00 грн), 08.05.2021 погашено відсотки за позикою у розмірі 1 595,00 грн, 08.06.2021 погашено відсотки за позикою у розмірі 1 895,00 грн. Усього нараховано станом на останній день строку кредитування 07.07.2021 -1 595,00 грн, що повністю відповідає умовам Договору позики та Графікам платежів.
Поза межами строку кредитування після 07.07.2021 до 03.11.2021 відсотки нараховано відповідно до п.1.7. Договору позики у розмірі 3,0% у день (150,00 грн у день).
Усього згідно із цим розрахунком заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 5 000,00 грн, за відсотками - 19 595,00 грн, з них 1 595,00 грн в межах строку кредитування.
Із цього приводу Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, провадження № 12-16гс22, звернула увагу на таке.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.
Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.
На відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Вирішуючи спір, суд застосовує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Виходячи з вищевикладеного, проаналізувавши умови, викладені у Паспорті споживчого кредиту, умови Договору кредитування, Графіку розрахунків до нього, суд дійшов висновку, що відсотки до 07.07.2021 у розмірі 1 595,00 грн є відсотки за користування кредитом, які відповідач повинен сплати позивачу на підставі статті 1048 ЦК України.
Однак відсотки, нараховані у період з 07.07.2021 до 03.11.2021 у розмірі 18 000,00 грн є мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, що передбачено ст. 625 ЦК України. Виплати за ст. 625 ЦК — це спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за неправомірне утримання грошей (прострочення) 
Позивач не заявляв вимог про стягнення з відповідача відшкодування за неправомірне утримання грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України, а суд не може виходити за межі позовних вимог.
Тому суд відмовляє у стягненні процентів за період з 07.07.2021 до 03.11.2021 у розмірі 18 000,00 грн.
Отже, суд стягує з відповідача на користь позивача прострочене тіло кредиту у розмірі 5 000,00 грн та відсотки за користування кредитом за встановлений договором період кредитування у розмірі 1 595,00 грн, усього 6 595,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов у цій справі задоволено на 26,81 %, отже судовий збір у розмірі 2 422,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 649,45 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн суд зазначає таке.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою - третьою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» також застосовує практику Європейського суду з прав людини.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
На підтвердження надання юридичних послуг позивач надав копію свідоцтва Рудзея Юрія Володимировича про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність від 09.07.2025, Договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025, Акт №106 наданих послуг правничої допомоги від 09.07.2025. Згідно із цим Актом адвокат виконав такі роботи: правовий аналіз обставин спірних правовідносин 1 година, загальна вартість 1 000,00 грн, складання позовної заяви з додатками 3 години, загальна вартість 3 000,00 грн, формування додатків до позовної заяви 1 година, загальна вартість 1 000,00 грн, усього 5000,00 грн.
За змістом ст. 137 ЦПК України стороні у цивільній справі за результатами розгляду справи відшкодовуються витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.
Адвокат участі у розгляді справи не брав, а формування додатків до позовної заяви вартістю 1 000,00 грн не є видом правничої допомоги, тому ці витрати не можуть бути стягнуті.
Оскільки позов задоволено на 26,81%, то з відповідача на користь позивача суд стягує витрати на правничу допомогу у розмірі 1 072,40 грн (4 000,00 грн Х 26,81%).
Керуючись статями 263-265, 273, 274, 282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" заборгованість за договором позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №222616 від 09.04.2021 у розмірі 6 595,00 (шість тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять грн 00 коп.) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 649,45 (шістсот сорок дев`ять грн 45 коп.) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" судові витрати з оплати правничої допомоги у розмірі 1 072,40 ( одна тисяча сімдесят дві грн 40 коп.) грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення не було вручене в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі", код ЄДРПОУ 41229318, місцезнаходження: вул. В`ячеслава Липинського, будинок 10/1, м. Київ, 01054, інші дані суду не відомі.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) судом не встановлено, останнє відоме суду місце реєстрації: АДРЕСА_1 (знятий з реєстрації 06.07.2021), інші дані суду не відомі.

Суддя	Літвінова Г.М.