Справа № 740/2518/26
Провадження № 2-а/740/28/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року     місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Роздайбіди О.В.,
при секретарі Дьоміній Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Струка Сергія Івановича, Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 7112765 від 30.04.2026 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Струка Сергія Івановича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 1700,00 грн та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань понесені судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 30.04.2026 року об 11 год 56 хв поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області сержантом поліції Струк Сергієм Івановичем відносно позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7112765, про визнання позивача винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.
Відповідно до зазначеної постанови позивач 30.04.2026 року о 11:56:26 с.Лемеші, дорога М-01 89 км водій керував т/з на АД М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в населеному пункті с. Лемеші 89 км, позначеному д.з. 5.49 на білому фоні та рухався зі швидкістю 110 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ІІ LTI 20/20 TCC008431, чим порушив п.12.4. ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Фабула постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №7112765 не відповідає диспозиції ч. 4 ст. 122 КУпАП.
За обставинами, зазначеними в фабулі оскаржуваної постанови, позивачка 30.04.2026 року о 11:56:26 в с. Лемеші, дорога М01 89 км керувала т/з KIA SOUL AIL3 BC8661PH на д.з. 5.49, на білому фоні та рухався зі швидкістю 110 км/гол, чим перевищив встановлене АД М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в населеному пункті с. Лемеші 89 км, позначеному обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год. Таким чином, інкриміноване позивачу порушення правил дорожнього руху України, зазначене в оскаржуваній постанові, визначене диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину. Водночас, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, якою передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год. Зауважила,що використання технічного засобу вимірювання швидкості в ручному режимі не передачбаено чинним законодавством, а тому такий результат не може вважатися технічним засобом, що здійснює вимірювання швидкості, результатия якого можуть розглядатися судом як доказ у справі, а є додатковою підставою вважати дії поліцейського такими, що не узгоджується з нормами чинного законодаства.
Позивачка вважала, що працівниками поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення щодо позивача з грубим порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, a саме: за фабулою правопорушення, визначеною в диспозиції ч. 1 ст. 122 КУпАП, позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУПАП. Позивачка не погоджується із складеною відносно неї постановою та накладеним стягненням, вважає її незаконною, а тому такою, що підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення таким, що підлягає закриттю.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2026 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), призначено справу до судового розгляду на 15 год 20 хв 25 травня 2026 року.
21.05.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача –Ніколаєць О.В. подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що вимірювання швидкості руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС008431). Вимірювання швидкості руху т/з здійснювалося під керуванням позивача в с. Лемеші 89 км Чернігівської області, позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту», в якому діють вимоги Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Позивачка рухалася зі швидкістю 110 км/год, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР на 60 км/год, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП. Пояснила, що можливість використання приладу TruCam ІІ LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства. Посилаючись на відеозапис, який долучено до матеріалів справи, стверджувала про роз`яснення прав ОСОБА_1 , пред`явлення їй чинного свідоцтва про повірку приладу. Разом з тим, зауважила, що під час внесення в планшетний пристрій даних до обов`язкових реквізитів постанови відбулася механічна описка, а саме у фабулі правопорушення зазначено перевищення швидкісного режиму більше ніж на 20 км/год. На основі написаного рапорту поліцейським Струк С.І. в пункті 5 постанови серії ЕНА № 7112765 були внесені зміни шляхом корегувань, із засвідченням підпису та проставлянням печатки «Відділ адміністративної практики», а саме зазначено, що позивач, керуючи транспортним засобом KIA SOUL, номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж на 50 км/год. Допущена механічна описка в оскаржуваній постанові була виправлена та копія виправленої постанови надіслана разом із відзивом на адресу позивача.
Відповідачка подала відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 пояснила, що внесення поліцейським після винесення та вручення постанови будь-яких виправлень, змін та доповнень, які стосуються фактичних обставин справи, дати, часу, кваліфікації адміністративного правопорушення або інших істотних реквізитів, є порушенням встановленої процедури притягнення до адміністративної відповідальності, суперечить принципу законності, закріпленому в ст. 19 Конституції України та принципу правової визначеності. Зазначена помилка не можу розцінюватися як технічна описка чи формальна неточність, оскільки стосується ключового елементу адміністративної відповідальності – юридичної кваліфікації діяння, яка визначає як сам склад правопорушення, так і межі відповідальності особи. Загальна сукупність порушень свідчить про те, що оскаржувана постанова винесена з істотними порушеннями процедури, містить внутрішню суперечність між фактичними обставинами та кваліфікацією, ґрунтується на сумнівних доказах технічного характеру, порушує принципи законності та правової визначеності, а тому не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню.
Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №7112765 від 30.04.2026 убачається, що водій керував т/з на АД М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в населеному пункті с. Лемеші 89 км, позначеному д.з. 5.49, на білому фоні та рухався зі швидкістю 110 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCam ІІ LTI 20/20 ТС008431, чим порушив п. 12.4 ПДР – Поруш швидк. режиму в населених пунктах.
Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
Із відеозапису убачається, що позивачку зупинили працівники поліції за перевищення швидкісного режиму, яке було зафіксоване у межах населеного пункту вимірювачем швидкості TruCam, на відео зафіксовано час його вчинення та день (30.04.2026 о б 11 год 56 хв), що узгоджується із інформацією, яка відображена в оскаржуваній постанові та не заперечувалась позивачкою. Після роз`яснення ОСОБА_1 прав та демонстрації їй відеозапису події, працівником поліції на місці відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР України).
Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху за ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно зі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
На спростування обставин наведених у позові, відповідачем надано фото із вимірювача швидкості TruCam, на якому відображені всі відповідні дані. Сумніви позивачки щодо технічних характеристик приладу вимірювача швидкості TruCam спростовано матеріалами, наданими представником відповідача, зокрема експертними висновками, настановою з експлуатації, свідоцтвом про повірку, сертифікатом відповідності з заводськими номерами, сертифікат перевірки типу, роз`ясненнями Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з питань метрології та технічного регулювання. 
Разом тим, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.
Сама ж по собі наявність такої постанови не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17. Аналогічної позиції дотримується і ВС/КАС в постанові № 216/5226/16-а від 18.07.2019 року.
За змістом частин першої-третьої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі – поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 (далі – Інструкції № 1395). 
Частинами першою та другою Розділу ІV Інструкції № 1395 передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Відповідно до частини п`ятої Розділу IV Інструкції № 1395 постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Відповідно до Розділу ІV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року, у випадках, передбачених частиною першою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.
Бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.
Згідно із пунктом 3 розділу XV Інструкції №1395 про виявлення зіпсованих бланків (механічні пошкодження, друкарський брак) доповідається керівнику відповідного підрозділу. Зіпсовані, повернуті або такі, що мають друкарський брак, бланки протоколів, постанов та тимчасових дозволів знищуються та списуються з обліку відповідно до акта щомісячного списання бланкової продукції.
З наведених норм слідує, що уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до передбаченої законом форми, де зазначаються усі необхідні відомості, після чого вона підлягає підпису особою, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення.
У свою чергу, якщо було допущено помилку у внесені відомостей до бланку постанови або бланк постанови має друкарський брак, то такий бланк необхідно вважати зіпсованим, адже внесення виправлень та поправок до нього після його підпису особою, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення, не допускається.
Відповідно до 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданої відповідачем постанови в якості доказу.
Постанова про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання постанови покладається на особу, яка його складає та не допускається внесення будь-яких змін після ознайомлення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, із вказаним документом.
Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП докази мають бути належними та допустимими. Невідповідність фабули (опису обставин) в офіційному документі диспозиції ч. 4 ст. 122 є суттєвим процесуальним порушенням. Це унеможливлює однозначну кваліфікацію правопорушення, оскільки у фабулі статті вказано порушення правил дорожнього руху, передбачене диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП, тоді як притягнуто відповідачку за ч. 4 ст. 122 КУпАП. 
Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Разом з тим, посилання представника відповідача на виправлення у постанові та направлення позивачці копії виправленої постанови з печаткою «Відділ адміністративної практики» разом із відзивом не береться судом до уваги, оскільки такі дії не відповідають вимогам чинного законодавства, адже внесення виправлень та поправок до постанови після підпису особою, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення, не допускається.
Враховуючи імперативний обов`язок відповідача щодо правильного зазначення швидкості руху, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення, внесення даних до постанови, які не відповідають обставинам справи, свідчить про не дотримання відповідачем процедури та порядку винесення оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, приходжу до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору.
Згідно з ч.ч. 1, 7, 9 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до квитанції від 30 січня 2026 року позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп, який підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 9, 77, 134, 139, 229, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Струка Сергія Івановича, Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі – задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7112765 від 30 квітня 2026 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (код ЄДРПОУ – 40108646) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 .
Відповідач: Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, код ЄДРПОУ – 40108616, адреса місцезнаходження: вул. Громадська, 66, м. Чернігів.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя О.В. Роздайбіда