Справа № 602/120/26
Провадження № 2/602/245/2026

ЛАНОВЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Тернопільської області 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2026 р. м.Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:  
головуючої судді -     Холява Л.І.,
секретар -      Домчук В.І., 

розглянувши в письмовому провадженні в судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клт Кредит», представник позивача РУДЕНКО Костянтин Васильович до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Клт Кредит», представник Руденко К.В., звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 25 жовтня 2023 між ТОВ «Клт Кредит» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний кредитний договір № 163, за умовами якого, відповідач отримала кредитні кошти в сумі 5000 грн шляхом переказу на платіжну карту, емітовану в АТ КБ «Приват Банк», зі строком дії 365 днів до 24 жовтня 2024 року зі сплатою 3,5% від суми кредиту за кожний день користування.
В порушення умов кредитного договору відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість 64675.00 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь, а також понесені судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала частково.
Від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив в якому позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що розрахунок заборгованості в частині розміру процентної ставки не відповідає вимогам закону. Вимога про стягнення заборгованості по процентам в сумі 59675.00 грн, які нараховувались з 25 жовтня 2023 року по 24 жовтня 2024 року, заявлена за ставкою 3,5% на день. Процентна ставка 3,5 % на день застосовувалась в межах строку кредиту, який становить 365 днів. Однак стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-XI «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. 
Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. 
Однак, позивач незважаючи на те, що кредитний договір № 163 від 25 жовтня 2023 року, який укладено до прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ та продовжив свою дію після 24 грудня 2023 року, оскільки такий укладено між сторонами на строк до 24 жовтня 2024 року, не привів свою діяльність, а також умови укладених нимдоговорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив після 25 грудня 2023 року нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3,5 % на день, щоперевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. 
Погоджується із умовами кредитного договору щодо нарахування за період з 25 жовтня 2023 року по 24 грудня 2023 року відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % на день, які становлять 10500 грн (60 днів х 175 грн).
За період з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (120 днів) позивач, виходячи з розміру кредиту 5000 грн, мав право для нарахуваннявідповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 125 грн на день (2,5%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний термін, складає 15000 грн (120 днів х 125 грн.).
За період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (120 днів) позивач, виходячи з розміру кредиту 5000 грн, мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 75 грн на день (1,5%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище термін, право на стягнення яких має позивач, складає 9000 грн (120 днів х 75 грн.).
За період з 21 серпня 2024 року по 27 жовтня 2024 року (в межах позовних вимог) 65днів, позивач, виходячи з розміру кредиту 5000 грн, мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 50грн на день (1%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище термін, право на стягнення яких має позивач, складає 3250 грн (65 днів х 50 грн).
Вважає, що законними є вимоги щодо стягнення з неї на користьпозивача заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 37750 грн (10500 грн. + 15000 грн. + 9000 грн. + 3250 грн.).
Також визначений позивачем розмір заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом вважає таким, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Зазначає, що згідна сплачувати заборгованість перед позивачем на загальну суму 42750.00 грн, з них: 5000.00 грн – заборгованість за кредитом, 37750.00 грн – за нарахованими відсотками.
Щодо вимоги про стягнення правової допомоги, вважає її неспівмірною об`єму здійсненої роботи, просить зменшити розмір стягуваних витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2000.00 грн.
Від представника ТОВ «Клт Кредит» Руденко К.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що кредитний договір укладено у електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства.
Щодо нарахування позивачем відсотків повідомляє, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 163 від 25 жовтня 2023 року (далі Кредитний договір) між ТОВ «Клт Кредит» та ОСОБА_2 , відповідачка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 365 днів (до 24 жовтня 2024 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приват Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних).
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно). Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пунктом 9 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21 серпня 2024 року, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).
В укладеному Кредитному договорі між відповідачкою та кредитором встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом. Заявлену суму витрат на правову допомогу в розмірі 10000.00 грн вважає правомірною. Підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Частини 1, 2 ст.509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За правилом ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так, 25 жовтня 2023 року між ТОВ «Клт Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 163, за умовами якого, відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 5000.00грн шляхом переказу на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану на її ім`я в АТ «КБ Приват Банк», строком на 365 днів (до 24 жовтня 2024 року) зі сплатою 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування кредитом.
Відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом, створеним з допомогою одноразового персонального ідентифікатора 359508, час відправлення ідентифікатора позичальнику 25 жовтня 2023 року 17:06:18, введено 25 жовтня 2023 року 17:06:39.
Отже, зазначений кредитний договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Клт Кредит», затверджених та розміщених на їх сайті:https://kltcredit.com.ua
ТОВ «Клт Кредит», свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 5000.00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № НОМЕР_2 .
Так, згідно листа АТ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 емітовано картку № НОМЕР_2 , по вказаному рахунку 29 жовтня 2023 року було зарахування коштів в сумі 5000.00 грн, що також підтверджується випискою по рахунку за період 25 жовтня 2023 року – 30 жовтня 2023 року. 
Відповідачка погашення оплати за Кредитним договором не здійснювала, в результаті чого, відповідно до зазначеного позивачем в детальному розрахунку заборгованості за Кредитним договором №163 від 25 жовтня 2023 року, станом на 08 січня 2026 року, утворилась заборгованість 64675.00 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 5000 грн, заборгованості за відсотками 59675.00 грн. 
Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/1689115 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).
Наявна в матеріалах справи квитанція узгоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами підтверджують заборгованість відповідача за виданим кредитом, та є належним доказом.
Як встановлено судом, з дослідженого кредитного договору, його підписання відповідачем відбулось електронним підписом з одноразовим ідентифікатором та є безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів на умовах фінансового кредиту, з якими позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отримання кредитних коштів. Зразок кредитного договору, Правила надання коштів, затверджені наказом директора ТОВ «КлтКредит» та розміщені на сайті:https://kltcredit.com.ua/uk/about_us.
Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 359508 направлявся відповідачу 25 жовтня 2023 року о 17:06:18 год шляхом надіслання повідомлення на фінансовий номер +380971345713, який зазначений позичальником у кредитному договорі ІТС. Кредитний договір позичальником підписаний шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором в електронному кабінеті.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будьякий час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Отже, починаючи з 25 грудня 2023 року (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %.
При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін.
У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Водночас, позивач незважаючи на те, що кредитний договір № 599534 украдений 20 грудня 2023 року, у відповідності до вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки, і нараховував відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством.
З огляду на вказане, вказані вище дії позивача безумовно порушували права відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування щоденної відсоткової ставки у розмірі 3,5 % на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягатимуть зміні з врахуванням положень законодавства.
На переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, розрахунок відповідача, викладений у відзиві, є частково правильним, а тому суд вважає, що відсотки за користування кредитними коштами, з виправленням періоду їх нарахування, повинні нараховуватися наступним чином:
-за період з 25 жовтня 2023 року по 24 грудня 2023 року за ставкою 3,5 % становить 10675.00 грн, відповідно розрахунку (5000/100 х 3,5 х 61);
-за період з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року за ставкою 2,5 % становить 15000.00 грн, відповідно розрахунку (5000/100 х 2,5 х 120);
-за період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року за ставкою 1,5 % становить 9000.00 грн, відповідно розрахунку (5000/100 х 1,5 х 120);
-за період з 21 серпня 2024 року по 27 жовтня 2024 року за ставкою 1,0 % становить 3400.00 грн, відповідно розрахунку (5000/100 х 1 х 68).
Враховуючи викладене вище, правильна сума заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованим відсоткам становитиме 38075.00 грн.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 43075.00 грн, яка складається із: 5000.00 грн - заборгованість за кредитом; 38075.00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які він очікує понести у даній справі становить 10 000.00 грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: договір про надання юридичних послуг за №16/09/2024 від 16 вересня 2024 року, укладений між адвокатом Руденко К.В. та ТОВ «Клт Кредит»; довіреність на адвоката Руденка К.В. від 17 вересня 2024 року; акт приймання передачі наданих послуг №57 до Договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року; витяг з реєстру №1 до Акту приймання передачі наданих послуг №57 до Договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року.
Відповідно до вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Разом з тим, згідно ч.4 ст 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, суд вважає, що з боку адвоката не потребувало значного часу для складання позовної заяви та запиту про витребування доказів відносно відповідачки, оскільки справи відносно осіб, які є боржниками за договорами самі по собі є ідентичними, в свою чергу, сама позовна заява не є змістовною та вказана категорія справ (стягнення заборгованості) є розповсюдженою.
Зваживши ступінь складності справи та надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, час та зусилля, витрачені на надання правової допомоги поза судовим засіданням, враховуючи принцип співмірності,часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що на користь позивача з відповідачки слід стягнути суму витрат на правову допомогу пропорційно в розмірі 4000 гривень.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.
За подання позовної заяви позивачем ТОВ «Клт Кредит» сплачено судовий збір в сумі 2662.40 грн, при цьому суд приймає до уваги платіжну інструкцію №44 від 30 січня 2026 року.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1773.15 грн (66.6 % з 2662.40 гривень).
Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 137,141,258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-
У х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Клт Кредит» (місце знаходження: 03035, м.Київ, площа Солом`янська, буд.2, прим.04, ЄДРПОУ 40076206), представник позивача РУДЕНКО Костянтин Васильович (місце знаходження: АДРЕСА_1 ) до  ОСОБА_1 (мешканки: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клт Кредит» (місце знаходження: 03035, м.Київ, площа Солом`янська, буд.2, прим.04, ЄДРПОУ 40076206) заборгованість за кредитним договором №163 від 25 жовтня 2023 року в розмірі 43075 (сорок три тисячі сімдесят п`ять) грн 00 коп, з яких заборгованість за кредитом – 5000.00 грн, заборгованість за відсотками – 38075.00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клт Кредит» (місце знаходження: 03035, м.Київ, площа Солом`янська, буд.2, прим.04, ЄДРПОУ 40076206), сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі – 1773 (одна тисяча сімсот сімдесят три) грн 15 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клт Кредит» (місце знаходження: 03035, м.Київ, площа Солом`янська, буд.2, прим.04, ЄДРПОУ 40076206), судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:	  	Л.  ХОЛЯВА