УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №288/1602/25 Головуючий у 1-й інст. Поліщук Р. М. 
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.
суддів Галацевич О.М., 
Панкеєвої В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у місті Житомирі цивільну справу № 288/1602/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Слівінського Віктора Олександровича
на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Поліщука Р.М. у селищі Попільня,
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість загальною сумою 46 314,80 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 13 900,00 грн, суми заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором – 1 556,80 грн, суми заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» 30 858,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.12.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4185322 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а саме ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 13 900 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів (з 01.12.2023 по 15.11.2024). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів.
За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4185322 від 01.12.2023 у період з 01.12.2023 по 08.12.2023 включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 1 556,80 грн.
26.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги в тому числі і до відповідача за Договором № 4185322 від 01.12.2023.
Позивач зазначає, що відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4185322 строк кредиту 350 днів, тобто з 01.12.2023 по 15.11.2024. Станом на дату укладання Договору факторингу від 26.07.2024 №26/07/2024, строк дії згаданого кредитного договору не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 27.07.2024 по 15.11.2024 здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 31 136,00 грн (13 900 грн * 2.00% = 278,00 грн*112 календарних днів).
Оскільки відповідач в порушення умов кредитного договору не виконав своїх зобов`язань, тому позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2026 року позов ТОВ «Українські фінансові операції» задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» стягнуто заборгованість за Договором №4185322 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.12.2023 в розмірі 46 314,80 грн; сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Слівінський В.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове – про часткове задоволення позову у сумі 13 900 грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що обрахування заборгованості за процентами, виходячи із денної процентної ставки у розмірі 1,4% та 2% відповідно, суперечить частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Окрім того, відповідачу як мобілізованому у Збройні Сили України проценти за користування кредитом не нараховуються відповідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Українські фінансові операції» зазначає, що апеляційна скарга висновків суду першої інстанції не спростовує, а її доводи зводяться лише до незгоди із рішенням суду без надання доказів на спростування підстав позову та/або висновків суду, а відтак апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За приписами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За нормами ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Судом встановлено, що між 01.12.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір №4185322 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (т. 1 а.с. 23-32).
На умовах, встановлених договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 13 900 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів (з 01.12.2023 по 15.11.2024). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів.
Між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21.02.2022, згідно якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: 01.12.2023 на суму 13 900,00 гривень, банк-еквайр АТ «Пумб», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (номер співпадає з тим, що зазначений у кредитному договорі). Вказане також підтверджується Договором про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21.02.2022 (т. 1 а.с. 32 зворот, 41, 65-70) та не заперечується відповідачем.
За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4185322 від 01.12.2023 у період з 01.12.2023 по 08.12.2023 включно первісним кредитором загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 15 456,80 грн, з яких 13 900 грн – тіло кредиту; 1 556,80 грн - проценти за користування грошовими коштами (т. 1 а.с. 52).
Відповідно до договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № №4185322 від 01.12.2023 (т. 1 а.с. 50-51, 71-75), після чого в межах строку дії кредитного договору (за період з 27 липня 2024 року по 15 листопада 2024 року) ТОВ «Українські фінансові операції» провело нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 2% у сумі 31 136,00 грн (т. 1 а.с. 115-116).
Разом з тим, відповідно до Реєстру боржників від 24 липня 2024 року до Договору факторингу № 26/07/24, в списку боржників під № 2944 вказаний ОСОБА_1 , номер кредитного договору 4185322, сума заборгованості за основною сумою боргу 13 900,00 гривень, сума заборгованості за відсотками 1556,80 гривень, сума заборгованості разом 15456,80 гривень, кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань 214 (т. 1 а.с. 50-51).
Відтак, розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «Українські фінансові операції» становить 46 592,80 грн (13 900,00 грн – тіло кредиту + 1 556,80 грн - заборгованість за відсотками нарахована первісним кредитором + 31 136,00 грн - заборгованість за відсотками нарахована ТОВ «Українські фінансові операції»).
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» та стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в межах заявлених позовних вимог в загальному розмірі 46 314,80 грн, з яких: 13 900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 556,80 грн - заборгованість за відсотками нарахована первісним кредитором; 30 858,00 грн - заборгованість за відсотками нарахована ТОВ «Українські фінансові операції», яка заявлена у позовній заяві.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Посилання апелянта, що заявлені до стягнення проценти були обраховані ТОВ «Українські фінансові операції» за ставками, що перевищують максимальний розмір денної процентної ставки, установлений ст. 8 та п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», є непереконливими.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Отже, запроваджені згаданим Законом зміни поширюються на договори про споживчий кредит, що укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено шляхом його пролонгації після набрання чинності цим Законом.
Як встановлено судом з тексту кредитного договору, укладений 01.12.2023 зі строком дії 350 днів, тобто до 15.11.2024 і строк дії цього договору сторонами не продовжувався шляхом укладення додаткових угод. Окрім того, текст кредитного договору також не містить умов його продовження.
Тому обчислений розмір заборгованості за відсотками, які нараховані за період користування кредитом, визначений у кредитному договорі (360 днів) за денною процентною ставкою спочатку 1,4%, а потім 2%, є правомірним.
Як випливає із матеріалів справи даний кредитний договір укладений з ОСОБА_1 01.12.2023, відсотки за користування кредитом нараховані первісним кредитором з 01.12.2023 по 08.12.2023, позивачем - з 27.07.2024 по 15.11.2024, тобто в період коли він був демобілізований в запас (11 червня 2023) (т. 2 а.с. 19). Повторно відповідач був мобілізований 13.05.2025 (т. 2 а.с. 20).
З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що норми п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на дані правовідносини не поширюються, оскільки проценти за користування кредитом відповідачу нараховані за період коли він був звільнений (демобілізований) з військової служби.
Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються не неправильній оцінці фактичних обставин справи та вищенаведених норм права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, а тому не заслуговують на увагу.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.
За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Слівінського Віктора Олександровича залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий    Н.Й.Григорусь

Судді О.М.Галацевич

В.А.Панкеєва