УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/4661/25 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В. 
Категорія 91 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого   Павицької Т.М.,
суддів   Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №286/4661/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Овруцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України про оголошення особи померлою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 04 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. в м. Овруч Житомирської області, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила оголосити померлим ОСОБА_3 , який загинув під час виконання бойового завдання у зв`язку з участю у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Датою смерті ОСОБА_3 вважати ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем смерті – населений пункт Калинов Суджанського району Курської області російської федерації.
В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , який був призваний на військову службу під час мобілізації та зник безвісті 15.09.2024 за особливих обставин під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану в районні населеного пункту Калиново Суджанського району Курської області. Вказувала, що на теперішній час місцезнаходження ОСОБА_3 не встановлено, інформація про збіги за Електронними реєстром геномної інформації людини ДНК-профілів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (брата безвісті зниклого) з ДНК-профілями невпізнаних трупів з ДНДЕКЦ МВС України не надходила, інформація про перебування в полоні ОСОБА_3 від органів, що збирають відомості про військовополонених, також не надходила. Жоден з державних органів не володіє інформацією про місцезнаходження, полон або виживання ОСОБА_3 . До того ж територія, на якій зник безвісти ОСОБА_3 , а саме населений пункт Калиново Суджанського району Курської області, непідконтрольна Україні, тому змоги провести пошук чи евакуацію, не представлялось можливим та не є можливим на сьогодні. 
Зазначає, що ОСОБА_3 значиться як зниклий безвісти вже на протязі більше 1 року 3 місяців. Обставини зникнення у зоні бойових дій та характер зникнення, відсутність даних про контакт з військовослужбовцем або про сліди його життя, фізичного існування чи полону свідчить про високу ймовірність загибелі та дає всі підстави вважати, що син заявниці загинув під час виконання бойового завдання, з урахуванням тривалого часу, який пройшов з дня зникнення безвісті ОСОБА_3 (більше 1 року 3 місяців), надані до заяви докази в їх сукупності та взаємозв`язку є належними, допустимими, достовірними та достатніми та дають підстави для висновку, що солдат ОСОБА_3 загинув в районі населеного пункту Калиново Суджанського району Курської області російської федерації, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити вимоги заяви в повному обсязі.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04 березня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що заявником доведено всіма належними та можливими доказами наявність обставин, які відповідно до цивільного законодавства є підставою для оголошення фізичної особи померлою. Звертає увагу на те, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевно свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Зазначає, що суд першої інстанції не став з`ясовувати обставини справи у повному обсязі та витребувати додаткові докази. Підкреслює, що заявник звернулася до суду з проханням оголосити сина померлим, а не визнати факт його смерті. Вказує, що після отримання сповіщення заявник вживала всіх можливих заходів з пошуку сина, звернулась до Національної поліції із відповідною заявою, до державних органів з пошуку полонених, розміщувала оголошення у Фейсбук, зверталась до волонтерів, зв`язувалась неодноразово із військовою частиною за отриманням інформації. 
Зазначає, що бойові дії в населеному пункті Калиново у складі Суджанського району Курської області тривали до кінця листопада 2024 року, на теперішній час бойові дії в зазначеному районі не ведуться, відтак шестимісячний строк, який заявник просив застосувати сплинув у травні 2025 року. Вказує, що оскаржуване рішення не відповідає принципу правової справедливості та правової визначеності як складової принципу верховенства права, яке позбавляє заявника можливості скористатись своїми цивільними правами та захистити свої правомірні інтереси. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 04 березня 2026 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_2 від 20.09.2024. 
15.09.2024 ОСОБА_3 зник безвісно за особливих обставин під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану біля населеного пункту Калинів, Кореневського району, Курської області, російської федерації, що підтверджується копією сповіщення сім`ї №79 від 19.09.2024.
20.09.2024 за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за №12024060500000326 про зникнення безвісти військовослужбовця ЗСУ солдата в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 .
За результатами проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 було встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_3 механізованого батальйону від 10.09.2024 №37, з метою підсилення вогневої позиції «ВЕГАС» було направлено групу військовослужбовців НОМЕР_3 механізованого батальйону, серед яких перебував солдат ОСОБА_3 , сапер 2 інженерно - саперного відділення інженерно - саперного взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до бойового розпорядження командира 2 механізованого батальйону від 14.09.2024 №43, з метою проведення інженерних робіт біля населеного пункту Калинов, Суджанського району, Курської області, на вогневих позиціях «ВЕГАС», та «КАНЗАС» було направлено групу військовослужбовців 2 механізованого батальйону. 
Відповідно до витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2024 та витягу з журналу бойових дій НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 №652/2024, 15.09.2024 приблизно з 15 годині 30 хвилин розпочалися активні штурмові дії та проводились приблизно до 21 години 00 хвилин. Внаслідок штурму були захоплені вогневі позиції «ВЕГАС», та «КАНЗАС», солдат ОСОБА_3 вважається таким, що зник безвісти. 
За фактом зникнення безвісті солдата ОСОБА_3 , сержант ОСОБА_6 , командир бойової машини - командир 2 механізованого відділення 1 механізованої взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , по суті заданих йому запитань зміг пояснити, що відповідно до бойового розпорядження від 27.08.2024 №23, з метою проведення інженерних робіт, а в подальшому закріплення там, та утримання на вогневі позиції «ВЕГАС», та «КАНЗАС», які розташовані в районі населеного пункту Калинов Суджанського району, Курської області була сформована бойова група, з числа військовослужбовців НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . 28.08.2024 вони виїхали в район проведення бойової операції та проводили облаштування вогневих позицій. Приблизно за 2 тижні до них приєдналась ще одна група військовослужбовців, серед яких знаходився солдат ОСОБА_3 . Весь цей час над ними кружляли ворожі дрони, та періодично позиції обстрілювали з мінометів. 15.09.2024 розпочалися активні штурмові дії позицій 2 механізованого батальйону. Штурмових дій противника розпочались приблизно о 15 годині 30 хвилин та проводились приблизно до 21 години 00 хвилин. Приблизно о 19 годині сержант ОСОБА_6 , та група військовослужбовців відійшла від займаних позицій, у зв`язку з тим, що їх утримувати вже було неможливо, у них були загиблі та багато поранених. Він був свідком що на вогневі позиції «ВЕГАС», та «КАНЗАС», під прикриттям двох бронетранспортерів зайшов противник та їх захопив. Таким чином встановлено, що солдат ОСОБА_3 15.09.2024 року зник безвісти за особливих обставин, під час воєнних дій в районі населеного пункту Калинов, Суджанського району Курської області, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації.
Зі змісту листа слідчої СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Сторожук Ю.М. від 10.12.2025 слідує, що згідно висновку експерта №СЕ-19/106-24/15232-БД від 29.12.2024 встановлено генетичні ознаки зразків букального епітелію гр. ОСОБА_1 , яка являється рідною матір`ю ОСОБА_3 та зразків букального епітелію гр. ОСОБА_4 , який являється рідним братом ОСОБА_3 . Будь-якої інформації з приводу встановлення збігу за Електронним реєстром геномної інформації людини ДНК-профілю ОСОБА_7 з ДНК даними невпізнаних трупів, не ідентифікованих репатрійованих тіл загиблих, не надходило. Інформація з приводу ймовірності полону ОСОБА_3 також на даний час відсутня.
Згідно листів Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» №08-11/46699 від 09.12.2025 відомості по ОСОБА_3 внесені до реєстру НІБ, інформація про перебування в полоні відсутня, інформація від Центрального агентства з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_3 до НІБ не надходила.
Витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20251205-997 від 05.12.2025 свідчить, що ОСОБА_3 рахується таким, як зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій). Дата набуття статусу особи, зниклої безвісти - 30.10.2024 року.
У листі Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі Безпеки України у письмовій відповіді №34.7-зв-10455 від 08.12.2025 вказано, що під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями фактичні дані про місцезнаходження ОСОБА_3 , перебування його у полоні держави агресора тощо Об`єднаним центром не отримувалась.
Згідно листа Головного оперативного управління Генерального штабу ЗСУ №304/4/416 від 16.02.2025 наданого на запит суду, інформація щодо ведення (припинення) бойових дій в районі населеного пункту Калиново Суджанського району Курської області російської федерації відсутня. Відомостей щодо існування населеного пункту Калиново у складі Суджанського району Курської області російської федерації не має. Водночас в районі колишнього населеного пункту Калинов (урочище Калинов), який позначено на топографічних картах між населеними пунктами Кремяное, Журавли та Шептуховка Кореневського району Курської області російської федерації, бойові дії тривали до кінця листопада 2024 року. На теперішній час бойові дії в зазначеному районі не ведуться.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що хоча бойові дії в населеному пункті Калиново Суджанського району Курської області російської федерації з листопада 2024 року не ведуться, але вказана територія, на якій зник безвісти ОСОБА_3 непідконтрольна Україні, що ускладнює встановлення обставин його зникнення. Долучений до справи акт службового розслідування свідчить, що позиції на яких перебував ОСОБА_3 були захоплені противником, очевидці, які б підтвердили його загибель відсутні, що не виключає можливість потрапляння його до полону. Також, особа може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій. В умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Заявницею не надано суду достовірних доказів про ймовірність того, що ОСОБА_3 саме загинув внаслідок бойових дій, долучені до справи докази підтверджують лише факт його зникнення під час виконання бойового завдання.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує наступне.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.
Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Частиною першою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.
Оголошення громадянина померлим має на меті усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, закон хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані суто на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що закон доповнив частину другу статті 46 ЦК України реченням другим задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.
Таким чином, при вирішенні такої категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою. Отже, предметом доказування у справі є безпосередньо обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель особи, яку заявник просить оголосити померлою (постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі №591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі №357/16463/24, від 24 грудня 2025 року у справі №205/16123/24).
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату (теріторіального центру комплектування та соціальної підтримки) або від командира військової частини (у разі загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі за обставин, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним і може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин (постанова Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі №607/1612/23 (провадження №61-6323св23)).
Результат аналізу наведеного дає підстави для висновку, що застосування судом, зокрема, шестимісячного строку, який обчислюється з моменту зникнення фізичної особи безвісти, можливе тільки за умови наявності істотних підстав для припущення її загибелі внаслідок воєнних дій або збройного конфлікту, тобто за умови доведеності предмета доказування у справі про оголошення особи померлою.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2025 року у справі №205/16123/24 (провадження №61-6220св25)).
Разом із тим суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі №591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі №357/16463/24).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Надані заявницею докази на підтвердження обставин ймовірної загибелі ОСОБА_3 не дають підстав з надзвичайно великою вірогідністю припускати його смерть у певний час і за певних обставин.
Зокрема, за результатами проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 було встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира 2 механізованого батальйону від 10.09.2024 №37, з метою підсилення вогневої позиції «ВЕГАС» було направлено групу військовослужбовців 2 механізованого батальйону, серед яких перебував солдат ОСОБА_3 , сапер 2 інженерно - саперного відділення інженерно - саперного взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до бойового розпорядження командира 2 механізованого батальйону від 14.09.2024 №43, з метою проведення інженерних робіт біля населеного пункту Калинов, Суджанського району, Курської області, на вогневих позиціях «ВЕГАС», та «КАНЗАС» було направлено групу військовослужбовців 2 механізованого батальйону. 
Відповідно до витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2024 та витягу з журналу бойових дій НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 №652/2024, 15.09.2024 приблизно з 15 годині 30 хвилин розпочалися активні штурмові дії та проводились приблизно до 21 години 00 хвилин. Внаслідок штурму були захоплені вогневі позиції «ВЕГАС», та «КАНЗАС», солдат ОСОБА_3 вважається таким, що зник безвісти. 
За фактом зникнення безвісті солдата ОСОБА_3 , сержант ОСОБА_6 , командир бойової машини - командир 2 механізованого відділення 1 механізованої взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , по суті заданих йому запитань зміг пояснити, що відповідно до бойового розпорядження від 27.08.2024 №23, з метою проведення інженерних робіт, а в подальшому закріплення там, та утримання на вогневі позиції «ВЕГАС», та «КАНЗАС», які розташовані в районі населеного пункту Калинов Суджанського району, Курської області була сформована бойова група, з числа військовослужбовців НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . 28.08.2024 вони виїхали в район проведення бойової операції та проводили облаштування вогневих позицій. Приблизно за 2 тижні до них приєдналась ще одна група військовослужбовців, серед яких знаходився солдат ОСОБА_3 . Весь цей час над ними кружляли ворожі дрони, та періодично позиції обстрілювали з мінометів. 15.09.2024 розпочалися активні штурмові дії позицій 2 механізованого батальйону. Штурмових дій противника розпочались приблизно о 15 годині 30 хвилин та проводились приблизно до 21 години 00 хвилин. Приблизно о 19 годині сержант ОСОБА_6 та група військовослужбовців відійшла від займаних позицій, у зв`язку з тим, що їх утримувати вже було неможливо, у них були загиблі та багато поранених. Він був свідком що на вогневі позиції «ВЕГАС», та «КАНЗАС», під прикриттям двох бронетранспортерів зайшов противник та їх захопив. Таким чином встановлено, що солдат ОСОБА_3 15.09.2024 року зник безвісти за особливих обставин, під час воєнних дій в районі населеного пункту Калинов, Суджанського району Курської області, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації.
Таким чином, наявні у справі докази, зокрема акт проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 не містять викладення жодних обставин, які б вказували на вірогідну смерть ОСОБА_3 в зазначену дату, а лише вказують на втрату зв`язку з особовим складом військової частини, неповернення з полю бою, що обумовлює можливість вважати його таким, що зник безвісти.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. 
Наведене вище узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 04 березня 2026 року у справі №279/2085/25 (провадження №61-11256св25).
Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться в ній є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується колегія суддів.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 04 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 26 травня 2026 року.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді Борисюк Р. М. 

Шевчук А. М.