ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/1735/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради (88000, м.Ужгород, пл.Ш.Петефі, 24, код ЄДРПОУ 03192997) , у якому просить:
-Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, яка полягає у бездіяльності щодо нерозгляду заяви про надання статусу ВПО та відсутності ухваленого рішення за результатом розглянутої заяви ОСОБА_2 .
-Зобов`язати Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_2 про надання статусу ВПО їй та малолітній дитині ОСОБА_3 з урахуванням правових висновків суду.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що проживання за її місцем проживання разом з маленькою дитиною за вказаною адресою стало неможливим, оскільки воно було неподалік аеропорту в м. Дніпро та через багаточисленні збройні атаки РФ позивачка звернулася 09.12.2025 року до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради із заявою про отримання нею та її неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 статусу ВПО. Вказана заява була зареєстрована Виконкомом Ужгородської міської ради 09.12.2025 року, що підтверджується відповідним штампом на копії заяви. Передумовою подання даної заяви саме до виконкому слугувала та обставина, що відповідач відмовився реєструвати її заяву з додатками, також відмову у реєстрації вказаний орган відмовився надати в письмовому вигляді, як і відмовився розглядати заяву у передбаченому законом порядку, відповідної процедури, з винесенням відповідного рішення. Оскільки дана заява так і не була розглянута, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
01 квітня 2026 року представником відповідача подано відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що у період дії воєнного стану є необхідним звернення особи для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виключно через центр надання адміністративних послуг у разі включення такої послуги до Переліку адміністративних послуг органів виконавчої влади та адміністративних послуг, що надаються органами місцевого самоврядування у порядку виконання делегованих повноважень та заборонено суб`єктам надання адміністративних послуг приймати заяви, видавати суб`єктам звернення оформлені результати надання адміністративних послуг (у тому числі рішень про відмову в наданні адміністративних послуг) поза зазначеними центрами. Вищезазначеним спростовується твердження Позивача щодо безпідставної відмови Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, як суб`єктом надання адміністративної послуги, приймати заяву про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також вказує, що на заяву Позивача від 09.12.2025, подану через Ужгородську міську раду, виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було надано обгрунтоване роз`яснення про порядок звернення за отриманням зазначеної адміністративної послуги.
07 квітня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив у якому зазначає, що працівники центру надання адміністративних послуг декілька разів в усній формі відмовляли позивачці в наданні офіційного бланку заяви для заповнення, реєстрації та розгляду щодо отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, саме тому, позивачка була змушена подати відповідну заяву 09.12.2025 до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, яка була зареєстрована Виконкомом Ужгородської міської ради 09.12.2025 року, що підтверджується відповідним штампом на копії заяви. Однак так і не була розглянута відповідачем по суті, рішення за результатами її розгляду позивач не отримала та відповідачем не спростовано вказане вище твердження щодо повного ігнорування заяви.
10 квітня 2026 року представником відповідача подано заперечення. У запереченні зазначає, що позивач із 06.03.2008 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . За твердженням Позивача, у травні 2025 року через регулярні обстріли вона разом із донькою переїхала до м. Запоріжжя, де дитина відвідувала дитячий садок, а Позивач була зареєстрована у сімейного лікаря. Після проживання у м. Запоріжжі до вересня 2025 року, особи перемістилися до м. Ужгорода, де 13.11.2025 офіційно зареєстрували своє місце проживання. Відповідач вважає доводи Позивача безпідставними, оскільки адресою покинутого місця проживання є м. Дніпро, яке на сьогодні не входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. З огляду на це, твердження Позивача щодо переміщення з м. Запоріжжя як підстави для отримання статусу внутрішньо переміщеної особи спростовується тим фактом, що таке переміщення відбулося вже після виникнення обставин, зазначених у ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб”. Зокрема, переїзд до м. Запоріжжя відбувся значно пізніше 01.02.2023 дати, з якої Запорізька міська територіальна громада була офіційно включена до зазначеного Переліку.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3 (а.с.12). 
09 грудня 2025 року позивачка подала заяву до відповідача про надання статусу ВПО для неї та для її доньки, однак відповіді на неї не отримала відповідачем.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивачка звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд керується наступним.
На підставі ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок обліку внутрішньо переміщених осіб регулюється Законом України « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VІІ, та Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509. яким затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено гарантії дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.
Так, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Згідно ст. 3 Закону громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.
Відповідно до ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Частиною 2,3,7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.
У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.
Частиною 10 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо зокрема відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону.
Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.
Отже, як було встановлено судом, що ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: м. Дніпропетровськ.
Однак, як вказує позивачка та відповідач не заперечує, що вона разом з донькою переїхала через регулярні обстріли та небезпеку для життя з травня 2025 вона з донькою з м. Дніпра переїхала до м. Запоріжжя, де дитина відвідувала дитячий садочок, та була зареєстрована у сімейного лікаря, докази чого подала до оскаржуваної заяви де вони проживали по з травня по вересень 2025 року.
Відповідач у відзиві посилається на те, що адресою покинутого місця проживання Позивача та її доньки є м. Дніпро, яке не входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376.
З огляду на матеріали справи, суд враховує, що позивачкою було подано заяву про надання статусу ВПО їй та її донці від 09.12.2025 року, заяву було зареєстровано виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 09 грудня 2025 року. 
Однак доказів щодо розгляду заяви від 09 грудня 2025 року Департаментом соціальної політики Ужгородської міської ради на день розгляду даної справи не надано сторонами. 
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви позивача від 09 грудня 2025 року про надання статусу внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та розглянути дану заяву.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Зідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню .
Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради (88000, м.Ужгород, пл.Ш.Петефі, 24, код ЄДРПОУ 03192997) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, щодо нерозгляду заяви від 09 грудня 2025 року про надання статусу внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Зобов`язати Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради розглянути заяву від 09 грудня 2025 року про надання статусу внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з урахуванням правових висновків суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Ю.Ю.Дору