ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/2909/23
Головуючий у першій інстанції – Смага С. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/922/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Новород-Сіверського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 18.02.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу оnline-кредитування https://cashberry.com.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту (ID заявки на кредит: 3193574). Вказана заява № 10003193574 від 18.02.2021 знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua/. Відповідачем було обрано один із варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов кредитного договору № 10003193574 від 18.02.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberrv.com.ua/.
Позивач вказував, що ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 10003193574 від 18.02.2021 з ТОВ «ФК «Інест Фінанс» та 18.02.2021 відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 10000,00 грн через платіжну систему, що має відповідні ліцензії НБУ, відповідає всім стандартам та вимогам платіжних систем, а також володіє доказами фактичного отримання відповідачем грошових коштів за транзакцією 31367-02361-13023.
За доводами позову, кредитний Договір № 10003193574 від 18.02.2021 було укладено строком на 14 днів, проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, а саме ст. 526, 527 ЦК України. 
Також, позивач посилався, що керуючись нормами ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 05.09.2022 згідно умов Договору факторингу № 556/ФК-22, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 10003193574 від 18.02.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача.
Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 38 455,00 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000,00 грн, заборгованість за відсотками – 28455,00 грн. 
Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимоги про сплату заборгованості за договором № 10003193574 від 18.02.2021 на адресу відповідача.
В позові ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 10003193574 від 18.02.2021 у розмірі 38455,00 грн та судові витрати.
Ухвалою Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.12.2023 справу передано на розгляд до Семенівського районного суду Чернігівської області за встановленою підсудністю.
Рішенням Семенівського районного суду від 13.01.2026 позов ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 10003193574 від 18.02.2021 у розмірі 38455,00 грн, судовий збір в розмірі 2684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Враховуючи положення ст. 512-514, 516, 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Семенівського районного суду від 13.01.2026 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».
За доводами апеляційної скарги судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок порушення норм процесуального та матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги заявниця посилається на те, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем було укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту, відповідно до якої у позивача виникло зобов`язання на надання відповідачу кредиту в сумі 10000,00 грн, оскільки копія кредитного договору №10003193574 від 18.02.2021, на який посилається позивач, не містить ні її підпису, ні підпису уповноваженої особи ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» генерального директора М.С. Купріянова.
Вказує, що позивачем було вказано про те, що шляхом укладання оферти, під яким мається на увазі договір, було надано кредит відповідачеві, що суперечить процедурі укладання такого договору, не відповідає нормам Цивільного кодексу України та не може породжувати обов`язки для однієї чи іншої сторони, оскільки з оферти неможливо встановити згоду двох сторін щодо істотних умов договору.
Як стверджує заявниця, безпосередньо з позивачем будь-яких кредитних договорів вона не укладала і лише 17.03.2021 їй стало відомо про вчинення невідомими особами шахрайських дій, в результаті яких було здійснено заволодіння належними їй грошовими коштами у сумі 1050 доларів США та невідомими особами оформлено декілька фінансових мікрокредитів, в тому числі як і спірний кредитний договір. 
Зазначає, що за вказаним фактом вона звернулась до Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області із відповідною заявою, за наслідком якої внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12021275410000065 від 18.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, проте жодних відомостей про стан досудового розслідування зазначеного кримінального провадження відсутні, а ухвалою суду від 08.02.2024 в задоволенні клопотання про витребування доказів від Новгород-Сіверського районного відділу поліції Головного управління поліції України в Чернігівській області про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні.
В обґрунтування зазначених доводів заявниця посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02.07.2025 у справі № 490/7829/23, від 03.08.2022 у справі № 156/268/21.
Також за доводами скарги, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» не дотримав вимог, передбачених діючим законодавством про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які він вважав узгодженими. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, що відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20 та постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 545/2248/17, від 23.12.2020 у справі № 191/2648/17.
Крім того, заявниця вказує, що вона жодних письмових повідомлень про досудове врегулювання спору від ТОВ «Діджи Фінанс» як правонаступника ТОВ «ФК Інвест Фінанс» не отримувала і матеріали справи не містять доказів про направлення та отримання такої вимоги.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріали справи.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. просить залишити без змін рішення Семенівського районного суду твід 13.01.2026, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення. В обґрунтування посилається, що Договір № 10003193574 про надання фінансового кредиту від 18.02.2021 з додатками до нього, було підписано Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та Первісним кредитором такого правочину в електронній формі, оскільки без здійснення входу на сайт Товариства https://cashberry.com.ua за допомогою логіну та пароля до Особистого кабінету, внесення своїх персональних даних, номера телефону, електронної пошти, кредитний договір з додатками до нього між сторонами не було би укладено. Зазначає, що кредитний договір № 10003193574 від 18.02.2021 був підписаний Позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними про його введення у електронній системі Товариства, а відсутність відображення безпосередньо в тексті кредитного договору символів надісланого Позичальнику цифрового підтвердження саме по собі у контексті конкретних обставин цієї справи не може свідчити про не укладення відповідного правочину.
За доводами відзиву, твердження відповідачки про укладення кредитного договору третіми особами не можуть бути підставою для звільнення Відповідача від виконання кредитних зобов`язань перед Позивачем. Відповідно до законодавства, стороною Кредитного договору є саме Відповідач, незалежно від того, чи було втручання третіх осіб. Враховуючи, що ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» є добросовісним кредитором, який укладав договір на підставі достовірних даних, Позивач не може нести відповідальність за дії сторонніх осіб. Також посилається, що на даний момент відсутні будь-які рішення суду, які б звільняли Відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором. Докази, подані Відповідачем, вказують на те, що проводиться кримінальне провадження щодо третіх осіб, але це не звільняє Відповідача від цивільно-правової відповідальності перед Позивачем. Тому вважає, що не спростування Відповідачем презумпції правомірності Договору про споживчий кредит № 10003193574 від 18.02.2021 - всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитного договору, підлягають виконанню. Зазначає, що відповідачка не надала жодних достатніх доказів, які безсумнівно підтверджують, що вона не здійснювала жодних дій або не давала своєї згоди на укладення кредитного договору.
Крім того, як вказує заявник, на виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України Позивачем долучено «Вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 10003193574 від 18.02.2021», що підтверджується додатком до позовної заяви.
Відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 18.02.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу оnline-кредитування https://cashberry.com.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту (ID заявки на кредит: 3193574). Дана заява № 10003193574 від 18.02.2021 знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua/. (а.с. 9-10 т. 1).
За матеріалами справи, ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 10003193574 від 18.02.2021 з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та 18.02.2021 відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 10000,00 грн, які були перераховані через платіжну систему.
Кредитний Договір № 10003193574 від 18.02.2021 було укладено строком на 14 днів (а. с.3-8 т. 1).
Судом також встановлено, що 05.09.2022 згідно умов Договору факторингу № 556/ФК-22, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 10003193574 від 18.02.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача (а. с. 17-20 т. 1).
Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») становить 38455,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 10000,00 грн, заборгованість за відсотками – 28455,00 грн (а.с. 11-14 т. 1).
ТОВ «Діджи Фінанс» було вжито заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення вимоги ОСОБА_1 про сплату заборгованості за договором № 10003193574 від 18.02.2021 (а.с. 15, 16 т. 1).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 512-514, 516, 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись суд апеляційної інстанції, оскільки до таких висновків суд першої інстанції прийшов за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року в справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року в справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 4 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23).
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказує особа, яка створила замовлення.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
У ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.
Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції з порушенням норм матеріального права, які підлягають застосуванню, не у повному обсязі дослідив наявні у справі докази, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «Діджи Фінанс»» посилалось на те, що 18.02.2021 з використанням сервісу оnline-кредитування https://cashberry.com.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту (ID заявки на кредит: 3193574) № 10003193574, яка знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua/. Відповідачем було обрано один із варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов кредитного договору № 10003193574 від 18.02.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberrv.com.ua/, на підставі чого відповідачка отримала кредит в розмірі 10000,00 грн. 
Проте, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів, що первісний кредитор надсилав або ж відповідачка будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, пройшла ідентифікацію особи та здійснила електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, так і факту отримання цього одноразового ідентифікатора.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» надало суду копію договору № 10003193574 про надання споживчого кредиту від 18.02.2021, графік розрахунків та копію оферти та заяви про прийняття оферти (акцепт). У договорі зазначено, що він укладений в електронній формі та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом.
Розділом 9 вказаного договору визначено порядок його укладання та передбачено, що такий договір укладається в електронній формі.
Згідно умов договору, такий мав бути підписаний відповідачем із застосуванням електронного підпису, а саме одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнку на номер мобільного телефону, повідомлений Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
Разом з тим, ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання ОСОБА_1 електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Фактично, зазначені в позовній заяві обставини є лише твердженням позивача, оскільки підтверджуються лише створеними останнім доказами та доказами створеними попереднім кредитором, які неможливо перевірити та які не узгоджуються з жодним іншим доказом не створеним самим позивачем.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у розділі відомостей про позичальника у договорі № 10003193575 від 18.02.2021 зазначено прізвище, ім`я, по батькові відповідачки, адресу її проживання, ідентифікаційний код та серію і номер паспорта, а також контактну інформацію (електронна пошта та номер телефону).
Однак, кредитний договір не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачкою ОСОБА_1 цього договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду жодних належних та допустимих доказів укладення ОСОБА_1 договору № 10003193574 про надання споживчого кредиту від 18.02.2021.
Також апеляційний суд враховує, що надана позивачем паперова копія договору № 10003193574 про надання споживчого кредиту від 18.02.2021 не містить відомостей про підписання такого договору і первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвест Фінанс».
Отже, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності дійшов помилкового висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт укладення між первісним кредитором ТОВ «ФК Інвест Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», та відповідачем договору № 10003193574 про надання споживчого кредиту від 18.02.2021, оскільки позивачем не надано доказів підписання договору позичальником.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки кредитний договір відповідачкою не підписаний, вказаний кредитний договір є неукладеним з огляду на приписи ст. 638 ЦК України.
Крім того, апеляційний суд враховує, що ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження надання відповідачці кредиту, в тому числі і шляхом перерахування відповідної суми коштів на картковий рахунок відповідачки, зокрема, платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо. 
Також ТОВ «Діджи Фінанс» не надано до матеріалів справи і виписки з особового рахунку по кредитному договору.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування заборгованості.
Дослідивши надану копію укладеного Договору № 10003193574 від 18.02.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено, що наданий доказ не є належним та достатніми на підтвердження факту виконання первісним кредитором своїх обов`язків за кредитними договором, оскільки не містять повної інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно було перерахувати суму кредиту, а також не містить повної інформації про номер платіжного засобу, на який було перераховано суму кредиту.
З наданої позивачем інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» № 63/12 від 13.12.2022 вбачається, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» 18.02.2021 була проведена успішна транзакція № 31367-02361-13023 на суму 10000,00 грн, номер карти: НОМЕР_1 (а.с. 149 т. 1). Разом з тим, зі змісту вказаної довідки не вбачається, що картковий рахунок НОМЕР_1 належить відповідачці ОСОБА_1 , а кошти переведені за умовами договору про надання споживчого кредиту №10003193574 від 18.02.2021, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» коштів у зазначеному позивачем розмірі на картковий рахунок, який належить саме відповідачці.
Апеляційний суд звертає увагу, що позивачем на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за наданим кредитом позивачем надано лише розрахунок заборгованості, з якого неможливо встановити його правильність та об`єктивність.
Розрахунок заборгованості, сформований позивачем в односторонньому порядку, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки дані викладені в такому розрахунку, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони позивача. Він не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем (первісним кредитором), а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості.
Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а відповідач допустив прострочення сплати визначених кредитним договором платежів на вищевказану суму з огляду на наступне.
У постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором Верховний Суд зазначив, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
З огляду на викладене, інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» № 63/12 від 13.12.2022 не є належним доказом на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів відповідачці за вказаним кредитним договором, а свідчить лише про проведення Банком платежу в системі на підставі договору з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс».
Звертаючись до суду з позовом, представник ТОВ «Діджи Фінанс» у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів чи витребування доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.
Крім того, в позовній заяві представник ТОВ «Діджи Фінанс» просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Клопотань про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Таким чином, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.
Із огляду на викладене та враховуючи позицію Верховного Суду у справі №499/895/19 від 12 жовтня 2023 року, за змістом якої інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення із відповідачки заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №10003193574 від 18.02.2021, укладеним з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», отже доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з врахуванням викладених мотивів.
За викладених вище підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 23.03.2026 ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Семенівського районного суду від 13.01.2026 у цій справі на підставі п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».
Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і відмовляє в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» та враховуючи, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, з ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4026,00 грн за апеляційний розгляд справи на користь держави. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3, 4 ч. 1, ст. 376, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2026 року скасувати.
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь держави судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 4026,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 14.05.2026.

Головуючий Судді :