Рішення
Іменем України
16 червня 2026 року       місто Чернігів

Справа №751/3533/26
Провадження №2/751/1936/26

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В. 
секретаря судового засідання Стрижак В. П. 

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»
відповідач – ОСОБА_1 

представник позивача – Паладич Аліна Олександрівна
представники відповідача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №49/22909804 від 17.01.2020 в розмірі 36 000,00 грн, а також понесених судових витрат (а.с.4-7). 
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.01.2020 між ТОВ «Парнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №49/22909804, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, які остання зобов`язалася повернути, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надавався строком на 7 днів, плата за договором у фіксованому розмірі 700 грн і проценти у розмірі 2% від суми позики. Крім того, договором передбачео нарахування пені у розмір 2% від суми позики за кожен день прострочення виконання зобовязання. Проте відповідач належним чином не виконував своє зобовязання, а тому утворилась заборгованість в сумі 36 000,00 грн. У подальшому 28.12.2023 ТОВ «Парнер Фінанс» відступило право грошової вимоги за договором позики №49/22909804 від 17.01.2020 ТОВ «Свеа Фінанс», де боржником є ОСОБА_1 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі 

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 22.04.2026 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
У встановлений судом строк від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.59-62), у якому останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що позивачем неправомірно нараховано плату за договором в розмірі 700 грн, що передбачено пунктом. 2.1 договору позики. Також відсотки нараховані за період з 17.01.2020 до 28.12.2023 поза межами строку дії договору. ОСОБА_1 не вчиняла жодних дій на продовження договору позики. Між сторонами не було підписано додаткової угоди на продовження дії договору, а отже, продовження дії договору та нарахування відсотків на суму позики, є протиправним з боку позивача, та є таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, відповідачем здійснено 7 платежів на суму 4 900 грн.
Також представник відповідача до розгляду справи по суті надіслав додаткові пояснення (а.с.67-68), де зазначив, що умовами договору передбачено відповідальність позичальника у вигляді пені в розмірі 2 % від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання в межах строку передбаченого пунктом 3.5 договору, тобто до 23.01.2020. Однак, пеня нарахована за період з 17.01.2020 до 28.12.2023. Крім того, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 прийняті спеціальні положення законодавства. Відтак, відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), позичальник звільняється від обов`язку сплачувати неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 карантин на всій території України установлено з 12.03.2020. Таким чином, нарахування пені після 12.03.2020 суперечить вимогам закону та не підлягає задоволенню. Також наразі діє воєнний стан, а відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
У судове засідання представника позивача не прибув. У матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, у якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. 
Відповідач та її представники в судове засідання також не прибули, просили розглянути справу без їх участі і відмовити у задоволенні позову.
Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 17.01.2020 між ТОВ «Парнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №49/22909804, відповідно до якого, остання отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн строком до 23.01.2020. За користування кредитом ТОВ «Партнер Фінанс» встановлює плату за договором у фіксованому розмірі 700,00 грн і нараховує проценти у розмірі 2,00% в день від суми позики (залишку суми позики). При цьому проценти нараховуються лише у випадку користування позикою понад встановлений строк (а.с.6).
Згідно графіку платежів позичальник зобов`язаний повернути суму позики у повному обсязі та сплатити плату за договором у строк по 23.01.2020. Cтoрoни нa пiдставі ст. 534 Цивiльногo кoдексy Укрaїни дoсягли згoди пpo тaкий порядoк пoгaшення зa6oproвaнocтi за даним договором: у першу чергу сплачується пеня; у другу чергу сплачуються проценти згідно п. 5.6. договору; в третю чергу сплачується плата згідно п. 2.1. договору; в четверту чергу сплачується сума позики (п. 3.1. п. 3.6. договору).
За порушення позичальникoм стрoкiв пoгaшeння гpoшoвих зoбoв`язань за цим дoгoвoрoм, позикодавець мaє прaвo вимагати від позичальника сплaтити позикодавцю пеню. У випадкy нараxyвaння позикодавцем пeнi, тaка пеня нараховується y рoзмipi 2% від суми простроченого грошового зoбoв`язання зa кожен день прострочення, включаючи дeнь погашення забopгoвaнoстi (п.5.2, 5.3).
Дoговip позики вважається укладеним з моменту передачі грошей та діє з 17.01.2020 по 23.01.2020. 3aкiнчeння стpокy дії цьoгo дoгoвopy нe звільняє сторони від вiдпoвiдaльнoстi зa невиконання своїх зобов`язань, яке мaлo мiсце пiд чac дії цього договору, а також не звільняє від відповідальності за порушення стороною своїх зобов`язань, що будуть тривати після закінчення строку дії договору. Сторони досягли згоди, що всі зміни і доповнення до цього договору здійснюються сторонами у письмовій формі та скріпляються їх підписами (п. 8.1, п. 8.2, п. 8.4 договору).
Підписанням вказаного Договору відповідач погодився з усіма його умовами. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, за період з 17.01.2020 до 28.12.2023 у відповідача існує борг на суму 36 000,00 грн, який складається із заборгованості за сумою позики – 5 000,00 грн, заборгованості за пенею - 31 000,00 грн (а.с.9-14).
28.12.2023 між ТОВ «Парнер Фінанс» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №01.02-91/23, у відповідності до умов якого ТОВ «Парнер Фінанс» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №49/22909804 від 17.01.2020 (а.с.15-22)
Згідно реєстру боржників до договору факторингу від 28.12.2023 №01.02-91/23, загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №49/22909804 від 17.01.2020 складає 36 000,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за основним боргом, 31 000,00 грн заборгованість за пенею (а.с.27-28).
Надалі, рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 було змінено назву Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (а.с.29). 

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ч. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Договір позики №49/22909804 від 17.01.2020 укладено в письмовій формі, підписано особисто відповідачем та представником ТОВ «Партнер Фінанс» шляхом проставлення власноручних підписів (а.с.6зв) та не суперечить приписам ч. 1 ст. 205, ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України.
Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання коштів у позику та умовами їх виконання.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження №61-7203св20).
Позивачем надані належні та допустимі докази отримання відповідачем кредитних коштів за вищевказаним договором. Дана обставина не спростована стороною відповідача.
Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З позовом про визнання недійсним договору позики №49/22909804 від 17.01.2020 відповідач не звертався.
Зазначений вище договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорена, а тому підлягає виконанню.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (тіло кредиту) не повернула, а тому позов у частині стягнення 5 000,00 грн грн за сумою позики обґрунтований та підлягає задоволенню.
Щодо вимог про стягнення з відповідача пені за договором позики №49/22909804 від 17.01.2020 в розмірі 31 000,00 грн суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно п.5.3 договору, у випадку нарахування позикодавцем пені, така пеня нараховується у розмірі 2 % від суми простроченого грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості.
Із розрахунку заборгованості ТОВ «Свеа Фінанс» вбачається, що відповідачу нараховано пеню за період з 24.01.2020 до 16.01.2021 в сумі 31 000,00 грн.
Разом із тим суд враховує спеціальні положення законодавства, прийняті у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19.
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позичальник звільняється від обов`язку сплачувати неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 карантин на всій території України установлено з 12.03.2020.
Отже, нарахування пені після 12.03.2020 суперечить вимогам закону, а тому не може бути покладене в основу судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 922/4076/20 та від 25 жовтня 2022 року у справі № 916/183/22.
Сума позики становила 5 000,00 грн, а тому розмір пені за один день прострочення відповідно до умов договору становить 100,00 грн (5 000,00 грн х 2 %).
Таким чином, правомірним є нарахування пені лише за період з 24.01.2020 по 11.03.2020 включно, тобто за 48 календарних днів, що становить 4 800,00 грн (5 000,00 грн х 2 % х 48 днів).
Водночас із наданого розрахунку вбачається, що відповідачем у період з 30.01.2020 по 12.03.2020 сплачено пеню в розмірі 4 200,00 грн.
За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 600,00 грн, оскільки правомірно нарахована пеня становить 4 800,00 грн, з яких 4 200,00 грн вже сплачено відповідачем добровільно.
Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» підлягають частковому задоволенню.

V. Розподіл судових витрат 

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн (а.с.5), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 414,15 грн (2662,40х5600/36000). 
Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 і № 922/2685/19 вказував на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Правнича допомога відповідачу надавалася адвокатом Кушнеренко Є.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги №262 від 12.05.2026 (а.с.63).
Відповідач сплатив на користь адвоката 7 000,00 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується копією квитанції (а.с.64), актом виконаних робіт від 19.05.2026 (а.с.63зв-64). 
При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц, від 01.09.2022 у справі № 640/16093/21.
З урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт на підготовку відзиву, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, суд дійшов висновку, що заявлена представником відповідача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн є явно завищеною і непропорційною до предмета спору та ціни позову.
У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обґрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 7 000,00 грн до 3 000,00 грн, що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін.
Оскільки ціна позову становила 36 000,00 грн, а позов задоволено частково, на суму 5 600,00 грн, що становить 15,56% (100%х5600/36000), з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до відхиленої частини вимог 84,44% (100%-15,56%), що становить 2 533,20 грн (84,44%х3000грн/100%).
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на викладене та норму ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд, провівши взаємозалік, дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 2 119,05 грн (2 533,20) витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 533, 543, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд  
Вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» 5 600 (пять тисяч шістсот) грн 00 коп заборгованості за договором позики №49/22909804 від 17.01.2020, що складається із заборгованості за основним боргом - 5 000,00 грн, заборгованості за пенею - 600,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» на користь ОСОБА_1 2 119 (дві тисячі сто дев`ятнадцять) грн 05 коп витрат на правничу допомогу. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення суду складено 22.06.2026. 

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела буд.6, код ЄДРПОУ 37616221)

Відповідач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )  

Суддя Н. В. Маслюк