ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 р.	Справа № 440/9578/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду та в режимі відео конференції, адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2025, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 07.11.25 по справі № 440/9578/25
за позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" 
до  Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі по тексту – позивач, ПрАТ «Полтавський ГЗК») звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі по тексту – відповідач, СМУ ДПС по роботі з ВПП, податковий орган, контролюючий орган, апелянт), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення СМУ ДПС по роботі з ВПП №000/384/32-00-07-04-19 та №000/382/32-00-07-04-19 від 24.06.2025.
06 листопада 2025 року Полтавський окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким позов ПрАТ «Полтавський ГЗК» задовольнив.
Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення СМУ ДПС по роботі з ВПП від 24.06.2025 №000/384/32-00-07-04-19 та №000/382/32-00-07-04-19.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань СМУ ДПС по роботі з ВПП на користь ПрАТ ПрАТ «Полтавський ГЗК» судові витрати зі сплати судового збору 24 224,00 грн.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року по справі № 440/9578/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що на підставі наказу від 27.01.2025 №143-п СМУ ДПС по роботі з ВПП проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПрАТ «Полтавський ГЗК» з питань законності декларування від`ємного значення ПДВ за березень 2025 року, за результатами якої складено акт перевірки від 29.05.2025 №354/32-00-07-04/00191282. За висновками акта перевірки контролюючим органом встановлені порушення вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 44.1 статті 44 ПК України, що призвело до порушення пункту 200.1, абз. б), в) пункту 200.4 статті 200 ПК України, внаслідок чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в березні 2025 року у розмірі 944 667 грн та завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в березні 2025 року в розмірі 9002159 грн. Крім того, перевіркою встановлено що ПрАТ «Полтавський ГЗК» на порушення підпункту "б" п.200.4 ст.200 ПК України та у відповідності до п.п. в) п. 200.14 ст. 200 ПК України, не має права на отримання бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року в сумі 162 449 204 грн. У зв`язку з чим контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення за формами «В1» - про зменшення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, на рахунок платника у банку на 9002159 грн; «В3» – про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування на 153447045 грн; «В4» – про зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 944667 грн.
Вказував на помилковість висновків суду першої інстанції про порушення контролюючим органом порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та про протиправність призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо від`ємного значення ПДВ та заявленого бюджетного відшкодування.
В обґрунтування правомірності спірних податкових повідомлень-рішень апелянт посилається на встановлені під час перевірки обставини, зокрема, щодо взаємовідносин ПрАТ «Полтавський ГЗК» із ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО». Вказує, що за даними ЄРПН встановлено реєстрацію податкових накладних за березень 2025 року на загальну суму 41 875,48 грн, у тому числі ПДВ 6 979,25 грн, за операціями з постачання товарів «SZ Кабель» та «SZ Світильник LED». Разом з тим, на думку контролюючого органу, податкові накладні містять невідповідності щодо кодів УКТ ЗЕД товару, що не дає можливості належним чином ідентифікувати здійснену господарську операцію та не може бути підставою для формування податкового кредиту. Апелянт зазначає, що ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» не є виробником або імпортером відповідного товару, а аналіз ланцюга постачання свідчить про відсутність підтвердженого походження продукції, зокрема через невідповідність кодів УКТ ЗЕД, відсутність належної технічної документації виробника та неможливість простежити рух товару по ланцюгу постачання. На переконання відповідача, зазначені обставини свідчать про неможливість ідентифікувати фактичного виробника або імпортера товару та, як наслідок, про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за такими операціями.
Також апелянт зазначає, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» включило до податкового кредиту декларації з ПДВ за березень 2025 року суми ПДВ за операціями з придбання ТМЦ та послуг у ТОВ «Тепло в Місті» у розмірі 1 463 132,16 грн та у ТОВ «Алмаз-М» — 8 644 555,88 грн. За даними ЄРПН, у лютому-березні 2025 року позивач придбавав у цих контрагентів послуги із заміщення природного газу, зокрема у ТОВ «Тепло в Місті» на суму ПДВ 1 463 132,16 грн, а у ТОВ «Алмаз-М» — 8 476 714,62 грн. 
Апелянт зазначає, що відповідно до листа ТУ БЕБ у Полтавській області від 22.05.2025 №23.14/03-11/3959-25 та матеріалів досудового розслідування встановлено обставини, які, на його думку, свідчать про відсутність фактичної можливості у ТОВ «Тепло в Місті» надавати задекларовані послуги із заміщення природного газу для ПрАТ «Полтавський ГЗК».
Так, апелянт вказує, що за період з 01.09.2019 по 30.06.2024 ПрАТ «Полтавський ГЗК» відобразило придбання у ТОВ «Тепло в Місті» 107 941,61 тис. мі послуг із заміщення природного газу на суму 1 086 819 428,26 грн, у тому числі ПДВ 181 136 571,37 грн, а ПрАТ «Північний ГЗК» — 27 029,81 тис. мі таких послуг на суму 329 382 298,45 грн. При цьому сировиною для надання послуг із заміщення газу є лушпиння соняшника, а згідно з документами самого ТОВ «Тепло в Місті» для виробництва 1 тис. мі заміщення газу необхідно 2,6 тонни лушпиння для ПрАТ «Полтавський ГЗК» та 1,96 тонни — для ПрАТ «Північний ГЗК». З огляду на викладене, контролюючий орган дійшов висновку, що для надання послуг обом комбінатам ТОВ «Тепло в Місті» мало використати 333 600,25 тонн лушпиння соняшника, тоді як за даними ЄРПН задекларовано придбання лише 270 667,85 тонн. 
Крім того, апелянт зазначає про наявність ризикових та, на його думку, безтоварних операцій у ланцюгах постачання, у зв`язку з чим фактичний обсяг підтвердженого придбання лушпиння є ще меншим. Вказує, що основними постачальниками лушпиння для ТОВ «Тепло в Місті» були ПП «Алмаз-М» та ТОВ «ПВО», які сукупно забезпечували понад 78 % усього обсягу постачання. Водночас, за результатами аналізу ЄРПН, ПП «Алмаз-М» задекларувало реалізацію лушпиння у кількості 160 782,846 тонн при придбанні 100 958,447 тонн, тобто реалізувало на 59 824,40 тонн більше, ніж придбало. Аналогічно ТОВ «ПВО», за твердженням відповідача, реалізувало лушпиння на 39 878,90 тонн більше від задекларованого придбання. Такі обставини, на думку апелянта, свідчать про ризик безтоварності операцій та документальне оформлення постачання без фактичного руху товару.
Крім того, відповідач зазначає, що службовими особами ПП «Алмаз-М» було самостійно скориговано податковий кредит з ПДВ на суму близько 8 млн грн по взаємовідносинах із ТОВ «ТД «Злата Оіл», яке податковий орган відносить до фіктивних постачальників, що, на думку апелянта, додатково підтверджує безтоварність частини операцій у ланцюгу постачання лушпиння соняшника.
Апелянт також зазначає, що відповідно до наданого ТОВ «Тепло в Місті» опису процесу заміщення природного газу, товариство фактично здійснює спалювання твердого біопалива (лушпиння соняшника) на обертових печах технологічних ліній №3 та №4 ПрАТ «Полтавський ГЗК» з метою зменшення споживання природного газу при виробництві залізорудних окатків. На думку відповідача, така діяльність за своєю суттю є виробництвом теплової енергії шляхом перетворення альтернативного джерела енергії на теплову енергію.
Посилаючись на положення Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Закону України «Про теплопостачання», апелянт вказує, що діяльність з виробництва теплової енергії підлягає обов`язковому ліцензуванню. Водночас, як зазначає відповідач, за період з 01.09.2019 по 30.06.2024 та на час перевірки у ТОВ «Тепло в Місті» була відсутня ліцензія на виробництво теплової енергії, що, на думку контролюючого органу, свідчить про здійснення господарської діяльності з порушенням вимог законодавства.
Крім того, апелянт звертає увагу, що при спалюванні лушпиння соняшника в обертових печах утворюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а тому така діяльність, на його переконання, передбачає необхідність обрахунку відповідних викидів, отримання дозвільних документів та сплати екологічного податку. У зв`язку з цим відповідач вважає, що саме ТОВ «Тепло в Місті», як особа, яка фактично надає послуги із заміщення газу, повинно було сплачувати екологічний податок за викиди забруднюючих речовин.
Апелянт також посилається на обставини, встановлені під час досудового розслідування, зокрема на результати оглядів, проведених 18.02.2025 на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Полтави. Як зазначає відповідач, у межах кримінального провадження проведено огляд земельної ділянки ПрАТ «Полтавський ГЗК» за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 16, під час якого вилучено копії документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Тепло в Місті», ТОВ «ПВО» та ПП «Алмаз-М», а також оглянуто комплекс із заміщення природного газу твердим біопаливом ТОВ «Тепло в Місті», розташований біля обертових печей технологічних ліній №3 та №4 ПрАТ «Полтавський ГЗК».
У ході зазначеного огляду зафіксовано обставини, які свідчать про технічну неможливість надання ТОВ «Тепло в Місті» задекларованих послуг із заміщення газу. Оглянуто комплекс з заміщення природного газу твердим біопаливом ТОВ «Тепло в Місті», що розташований поряд із будівлею обертових печей технічних ліній №3 та №4 ПрАТ «Полтавського ГЗК» та встановлено, що комплекс перебував у непрацюючому стані, обертова піч технологічної лінії №4 працювала виключно на природному газі, залишків лушпиння соняшника або відходів його спалювання не виявлено, як і транспортних засобів, розвантажувальної техніки та працівників, які б забезпечували функціонування комплексу.
Крім того, як зазначає апелянт, цього ж дня (18.02.2025) на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави проведено огляд юридичної адреси ТОВ «Тепло в Місті» у м. Решетилівка Полтавської області, під час якого, за твердженням відповідача, не встановлено офісних, складських чи виробничих приміщень підприємства, а також відсутні працівники товариства. У зв`язку з чим, апелянт вважає, що підтвердити реальність взаємовідносин ПрАТ «Полтавський ГЗК» з ТОВ «Тепло в Місті» та ТОВ «Алмаз-М» в частині надання послуг по заміщенню природного газу неможливо. 
Відтак, стверджує, що перевіркою встановлено недостовірність даних, відображених у паперових носіях за формою первинних документів, які було надано ПрАТ «Полтавський ГЗК» до перевірки, обмін документами при відсутності факту здійснення господарської операції.
Посилаючись на положення частини першої статті 2, частин третьої, четвертої статті 242, частини другої статті 317, статті 72 КАС України, апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки ухвалив необґрунтоване рішення без повного та всебічного з`ясування обставин справи, без належної оцінки всім доказам та аргументам сторін, що, на думку відповідача, призвело до неправильного вирішення спору.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановлені ним порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є самостійною та достатньою підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень, при цьому фактично суд не дослідив справу по суті та не надав оцінки встановленим перевіркою порушенням податкового законодавства. У зв`язку з цим апелянт наполягає, що контролюючим органом доведено як правомірність проведення перевірки, так і реальність встановлених порушень, а тому, вважає, що суд безпідставно скасував податкові повідомлення-рішення, не встановивши об`єктивних підстав для такого скасування.
Крім того, апелянт зазначає, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів та реальне здійснення господарських операцій, тоді як сам факт наявності первинних документів не є достатнім підтвердженням реальності таких операцій. На думку відповідача, якщо господарська операція фактично не відбулася, то складені первинні документи не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для формування податкового кредиту чи бюджетного відшкодування.
Також апелянт посилається на обов`язок платника податків діяти з належною обачністю при виборі контрагентів, зокрема перевіряти їх податкову доброчесність, наявність необхідних ресурсів, реєстраційних документів, працівників, а також можливу участь у кримінальних провадженнях. Відповідач вважає, що негативні наслідки недостатньої обачності у підприємницькій діяльності мають покладатися саме на платника податків і не можуть компенсуватися за рахунок бюджету шляхом зменшення податкових зобов`язань чи отримання бюджетного відшкодування.
Зазначає, що оцінка реальності господарських операцій має здійснюватися з урахуванням усієї сукупності документів та фактичних обставин діяльності сторін, а не лише первинних бухгалтерських документів. 
У зв`язку з чим апелянт вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 по справі №440/9578/25 прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ПрАТ «Полтавський ГЗК» має бути відмовлено у повному обсязі.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, як законне та обґрунтоване.
Спростовуючи доводи апелянта щодо безпідставного формування податкового кредиту за взаємовідносинами з ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО», які стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 24.06.2025 №000/384/32-00-07-04-19 про зменшення від`ємного значення ПДВ за березень 2025 року на суму 944 667 грн, позивач зазначає, що господарські операції з цим контрагентом були реальними та підтверджені належними первинними документами.
Так, позивач стверджує, що 15.07.2024 між ПрАТ «Полтавський ГЗК» та ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» укладено договір №2567 на поставку продукції — світильників і кабелю, орієнтовною вартістю 9 600 000 грн, у тому числі ПДВ 1 600 000 грн, із поставкою на умовах DDP м. Горішні Плавні, склад покупця, вул. Будівельників, 16. Оплата за умовами договору здійснюється у розмірі 100% після фактичного постачання продукції протягом 5 робочих днів, а пунктом 6.4 договору передбачено передачу видаткових накладних, рахунку, товарно-транспортної накладної, документів щодо якості та походження продукції і технічної документації.
На підтвердження реальності операції позивач посилається на податкову накладну від 12.03.2025 №579 на суму 41 875,48 грн, у тому числі ПДВ 6 979,25 грн, квитанцію про її реєстрацію від 26.03.2025, рахунок на оплату від 12.03.2025 №КЕ000000276, платіжну інструкцію від 12.06.2025 №13494 на цю ж суму, видаткову накладну від 12.03.2025 №КЕ000000726, прибутковий ордер №82 від 14.03.2025, а також експрес-накладну «Нова Пошта» №20451121467265 від 12.03.2025 щодо доставки товару вагою 5,47 кг від ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» на адресу ПрАТ «Полтавський ГЗК».
Щодо доводів контролюючого органу про відсутність документів щодо якості, походження та технічних характеристик товару позивач зазначає, що якість і походження продукції підтверджуються листом ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» від 10.03.2025 №32/1, а технічна документація — паспортами SZ 2500.210 «Светильник на светодиодах» та SZ 2500.400 «Кабель подключения», які були надані до перевірки.
Позивач вважає, що інші доводи відповідача щодо нереальності операцій фактично ґрунтуються лише на аналізі інформаційних баз ДПС України, зокрема ІС «Податковий блок» та ЄРПН, а також на неможливості контролюючого органу простежити ланцюг постачання товару за кодом УКТ ЗЕД чи ідентифікувати виробника. На думку позивача, така податкова інформація має виключно інформативний характер, не є належним доказом у розумінні процесуального закону та не може сама по собі спростовувати реальність операцій, підтверджених первинними документами.
Також позивач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 20.03.2020 у справі №813/5407/15, від 16.04.2020 у справі №810/3443/18, від 06.02.2018 у справі №826/22154/15, від 26.06.2018 у справі №826/13029/14, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 та постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №0340/1408/18, відповідно до яких порушення податкової дисципліни контрагентами або неможливість простеження ланцюга постачання не є самостійною підставою для позбавлення платника права на податковий кредит, якщо не доведено його обізнаність чи узгодженість дій із такими контрагентами.
Позивач наголошує, що відповідачем не наведено доказів узгодженості дій ПрАТ «Полтавський ГЗК» із ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» чи іншими особами з метою незаконного отримання податкової вигоди, а матеріалами справи підтверджено реальний рух активів, понесення витрат, транспортування та оприбуткування товару. У зв`язку з цим позивач вважає, що реальність господарської операції контролюючим органом не спростована, а позбавлення його права на податковий кредит за відсутності доказів недобросовісності суперечить також принципу пропорційності та гарантіям статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Спростовуючи доводи апелянта щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 24.06.2025 №000/382/32-00-07-04-19, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ на 9 002 159 грн та застосовано штрафну санкцію 2 250 539,75 грн, позивач зазначає, що підставою для такого зменшення контролюючий орган визначив, зокрема, операції з ТОВ «Тепло в Місті» на суму ПДВ 1 463 132,16 грн та ТОВ «Алмаз-М» на суму ПДВ 8 476 714,62 грн, однак реальність цих операцій підтверджується належними первинними, платіжними та бухгалтерськими документами.
Щодо взаємовідносин із ТОВ «Тепло в Місті» позивач вказує, що між сторонами укладено договір від 24.12.2020 №2119 на надання послуг із заміщення природного газу, а додатковою угодою №41 від 27.02.2025 визначено вартість заміщеного газу для технологічних ліній №3 і №4 у розмірі 16 200 грн за 1000 мі без ПДВ. Надання послуг підтверджується актом №5/25 від 15.03.2025 за період з 01.03.2025 по 15.03.2025 на суму 5 739 546,60 грн без ПДВ, ПДВ 1 147 909,32 грн, усього 6 887 455,92 грн, а також актом №4/25 від 28.02.2025 за період з 16.02.2025 по 28.02.2025 на суму 1 576 114,20 грн без ПДВ, ПДВ 315 222,84 грн, усього 1 891 337,04 грн.
Позивач зазначає, що за вказаними операціями ТОВ «Тепло в Місті» складено податкові накладні від 15.03.2025 №1 на суму ПДВ 1 147 909,32 грн та від 28.02.2025 №14 на суму ПДВ 315 222,81 грн, а відповідні суми відображені у Додатку 1 до декларації з ПДВ за березень 2025 року у складі податкового кредиту. Оплата підтверджується платіжними інструкціями від 20.03.2025 №8330 на суму 6 887 455,92 грн та від 06.03.2025 №6478 на суму 1 891 337,04 грн, а відображення операцій у бухгалтерському обліку — оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631. Загальна сума ПДВ за операціями з ТОВ «Тепло в Місті», включена до податкового кредиту за березень 2025 року, становить 1 463 132,16 грн.
Крім того, позивач посилається на те, що для розміщення комплексу обладнання, призначеного для заміщення природного газу на технологічних лініях №3 і №4 за адресою: м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 16, між ПрАТ «Полтавський ГЗК» та ТОВ «Тепло в Місті» укладено договір земельного сервітуту від 22.05.2020 №1083. За умовами цього договору ТОВ «Тепло в Місті» надано право обмеженого користування частиною земельної ділянки площею 0,0630 га, а право користування зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 24.07.2020 за №217591362 зі строком дії до 23.05.2030 з правом пролонгації.
Щодо взаємовідносин із ТОВ «Алмаз-М» позивач зазначає, що між сторонами укладено договір від 01.02.2016 №49 на надання послуг із заміщення природного газу, обсяг яких визначається за методикою, передбаченою додатком 2 до договору, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів. Додатковою угодою №85 від 27.02.2025 встановлено вартість заміщеного газу для технологічних ліній №1 і №2 у розмірі 16 200 грн за 1000 мі без ПДВ, а додатковою угодою №84 від 14.02.2025 — 15 300 грн за 1000 мі без ПДВ.
Позивач вказує, що реальність операцій із ТОВ «Алмаз-М» підтверджується актами прийому-передачі послуг: №АЛМ00000009 від 15.03.2025 за період з 01.03.2025 по 15.03.2025 на суму ПДВ 2870805,24 грн, №АЛМ00000007 від 28.02.2025 за період з 16.02.2025 по 28.02.2025 на суму ПДВ 2151782,82 грн, №АЛМ00000011 від 31.03.2025 за період з 16.03.2025 по 31.03.2025 на суму ПДВ 3359909,16 грн, а також №АЛМ00000008 від 28.02.2025 щодо послуг під час зупинок трубчастих печей №1 і №2 на суму ПДВ 94 217,40 грн.
За зазначеними операціями, як вказує позивач, ТОВ «Алмаз-М» складено податкові накладні від 15.03.2025 №1, від 28.02.2025 №58, від 31.03.2025 №47 та від 28.02.2025 №59, а оплата підтверджується платіжними інструкціями від 20.03.2025 №8329 на суму 17 224 831,44 грн, від 06.03.2025 №6477 на суму 12 910 696,92 грн, від 08.04.2025 №9327 на суму 20 159 454,96 грн та від 06.03.2025 №6481 на суму 564 304,40 грн. Вказані операції відображені у бухгалтерському обліку позивача по рахунку 631, а загальна сума ПДВ за ними становить 8 476 714,62 грн.
Позивач також зазначає, що відповідно до Додатку 1 до декларації з ПДВ за березень 2025 року по постачальнику ТОВ «Алмаз-М» відображено ПДВ у сумі 8 644 555,88 грн, тоді як різниця між цією сумою та сумою 8 476 714,62 грн, а саме 167 841,26 грн, не досліджувалась, оскільки не входила до меж експертного завдання.
Спростовуючи доводи апелянта про нереальність операцій з ТОВ «Тепло в Місті» та ТОВ «Алмаз-М», позивач зазначає, що висновки контролюючого органу ґрунтуються переважно на аналізі даних ІКС «Податковий блок», АІС «Архів електронної звітності» та ЄРПН, а саме на віднесенні ТОВ «Тепло в Місті» до ризикових у період з 08.12.2021 по 10.01.2022, можливих ризиках контрагентів другого та третього ланцюга постачання, висновках про недостатність придбаного лушпиння та результатах огляду від 18.02.2025. На думку позивача, така податкова інформація має лише інформативний характер, може бути приводом для перевірки, однак не є самостійним та достатнім доказом нездійснення господарських операцій саме ПрАТ «Полтавський ГЗК».
Позивач наголошує, що відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер, а тому можливі порушення постачальників другого чи третього ланцюга, які не є безпосередніми контрагентами позивача, не можуть бути підставою для позбавлення ПрАТ «Полтавський ГЗК» права на податковий кредит або бюджетне відшкодування за умови виконання ним передбачених законом вимог та наявності документального підтвердження господарських операцій. При цьому зауважує, що ризиковість ТОВ «Тепло в Місті» стосувалась періоду 08.12.2021-10.01.2022, тоді як договір із цим контрагентом укладено ще у 2020 році, а спірні послуги надані та оплачені у 2025 році.
Крім того, позивач посилається на висновок судово-економічної експертизи №2510, яким не підтверджено висновки акта перевірки №354/32-00-07-04/00191282 від 29.05.2025 у частині завищення податкового кредиту за березень 2025 року за операціями з ТОВ «Тепло в Місті» та ТОВ «Алмаз-М» на суму ПДВ 1 463 132,16 грн + 8 476 714,62 грн = 9 939 846,78 грн.
Позивач зазначає, що судова практика виходить із презумпції добросовісності платника податків, а право на податкову вигоду виникає за наявності фактичного руху активів, належних первинних документів, спеціальної податкової правосуб`єктності сторін, зареєстрованих податкових накладних та ділової мети. Водночас наявність окремих недоліків або сумнівів щодо діяльності контрагентів не спростовує реальності операцій, якщо фактичний рух активів, зміна майнового стану або зобов`язань платника податків мали місце, що відповідає, зокрема, правовій позиції Верховного Суду у постанові від 24.05.2022 у справі №640/11594/21.
На підтвердження фактичного виконання операцій позивач додатково 13.08.2025 подав суду списки працівників ТОВ «Тепло в Місті» та ПП «Алмаз-М», які виконували роботи на території ПрАТ «Полтавський ГЗК», документи щодо проведення з ними інструктажів, а також журнали в`їзду та виїзду автотранспорту. За твердженням позивача, ці журнали підтверджують, що у період надання послуг вантажні транспортні засоби контрагентів в`їжджали на територію комбінату з лушпинням та виїжджали порожніми, що свідчить про реальне виконання господарських операцій.
За таких обставин позивач вважає, що контролюючим органом не доведено недостовірність або суперечливість наданих первинних документів, не встановлено нікчемності правочинів, а також не надано доказів узгоджених зловмисних дій між ПрАТ «Полтавський ГЗК» та його контрагентами, спрямованих на незаконне отримання податкової вигоди. У зв`язку з цим позивач вважає рішення суду першої інстанції про задоволення позову правомірним.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судовому засіданні наполягав на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції а відсутності підстав для його скасування.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» зареєстроване як юридична особа (код ЄДРПОУ 00191282) та є платником податку на додану вартість.
На підставі наказу СМУ ДПС по роботі з ВПП від 08.05.2025 №100-п проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПрАТ «Полтавський ГЗК» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, за результатами якої складено акт від 29.05.2025 №354/32-00-07-04/00191282.
Перевіркою встановлено порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України з урахуванням положень пункту 44.1 статті 44 ПК України, що призвело до завищення ПрАТ «Полтавський ГЗК» суми податкового кредиту за березень 2025 року на 9 946 826 грн.
Згідно з висновками акта перевірки, вказане призвело до порушення:
пункту 200.1, абзацу «в» пункту 200.4 статті 200 ПК України, внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 944 667 грн; 
пункту 200.1, абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування за березень 2025 року у розмірі 9 002 159 грн. 
Крім того, перевіркою встановлено, що ПрАТ «Полтавський ГЗК», на порушення підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України та відповідно до підпункту «в» пункту 200.14 статті 200 ПК України, не має права на отримання бюджетного відшкодування за декларацією з податку на додану вартість за березень 2025 року у сумі 162 449 204 грн.
На підставі акта перевірки від 29.05.2025 №354/32-00-07-04/00191282 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.06.2025:
№000/382/32-00-07-04-19, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 9002159 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2250539,75 грн.
№000/384/32-00-07-04-19, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 944667 грн.
Вважаючи протиправними вказані податкові повідомлення-рішення від 24.06.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з незаконності проведення позапланової невиїзної документальної перевірки в редакції пункту 79.2 статті 79 ПК України та удаваності перевірки суми бюджетного відшкодування призначеної в частині питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. З огляду на вказані висновки, суд першої інстанцій про відсутності правових підстав для надання висновку щодо суті порушення визначеного в акті перевірки та застосуванню норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів вказує, що ця конституційна норма втілює засадничу складову принципу законності, відповідно до якої суб`єктам владних повноважень дозволено робити тільки те, на що їх прямо уповноважує закон. Ця конституційна норма вимагає дотримуватися приписів Закону як підстави для вчинення суб`єктом владних повноважень активних дій. Закон, своєю чергою, визначає, описує, який юридичних факт чи їх сукупність повинні бути наявними для того, щоб у владного суб`єкта виникли повноваження діяти тим чи іншим чином. Будь-яка діяльність та будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності таких юридичних фактів, визначених законом, буде проявом свавільності.
Конструкція "в межах повноважень" у розумінні ст. 19 Конституції України стосується обсягу повноважень і вказує на необхідність суб`єкту владних повноважень діяти виключно в тих межах, на які їх уповноважили Конституція та закони України. Це означає, що суб`єктам владних повноважень заборонено вчиняти будь-які дії або приймати будь-які рішення, можливість вчинення чи прийняття яких прямо не передбачена в тексті закону для певного випадку. Будь-які такі рішення або дії будуть проявом свавільності.
"У спосіб" у тексті ч. 2 ст. 19 Конституції України вказує на те, що, по-перше, спосіб вчинення дій і прийняття рішень обов`язково має бути встановлений законом. Положення ч. 2 ст. 19 Конституції вимагає того, щоб і підстави вчинення дій та прийняття рішень суб`єктами владних повноважень, і межі їхніх повноважень, і спосіб вчинення дій та прийняття рішень були або встановлені на конституційному рівні, або закріплені на рівні закону. По-друге, суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти й приймати рішення саме в такий спосіб, який передбачений законом, тобто неухильно дотримуватися визначеної на рівні закону процедури вчинення юридично значущих дій та прийняття обов`язкових для інших суб`єктів рішень. По-третє, суб`єкти владних повноважень не мають права вчиняти дії чи приймати рішення свавільно, тобто у спосіб, відмінний від того, який визначений законом.
Суд також звертає увагу на відсутність ієрархічного підпорядкування вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Жодна з них не є важливішою за іншу. Суб`єкти владних повноважень можуть діяти та приймати рішення виключно з дотримання усіх трьох із них одночасно. Таким чином, порушення владним суб`єктом визначеної законом процедури вчинення дій або прийняття рішень є настільки ж неприпустимим, як і вчинення ним дій (прийняття рішень) без уповноваження законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Предметом судової перевірки у цій справі є висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про встановлення порушення вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 44.1 статті 44 ПК України, що призвело до порушення пункту 200.1, абз. б), в) пункту 200.4 статті 200 ПК України, внаслідок чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в березні 2025 року у розмірі 944667 грн та завищено сум, що підлягаю бюджетному відшкодуванню в березні 2025 року в розмірі 9002159 грн. 
Вказані висновки фактично вмотивовані твердженням податкового органу про завищення позивачем сум податкового кредиту, усього у розмірі 9 946 826 грн, з огляду на встановлену контролюючим органом нереальністю господарських операцій з ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО», ТОВ «Тепло в місті» та ТОВ «Алмаз-М».
При цьому, колегія суддів зауважує, що не є предметом розгляду цієї справи висновки, встановлені перевіркою стосовно того, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» на порушення підпункту "б" п. 200.4 ст. 200 ПК України та у відповідності до п.п. в) п. 200.14 ст. 200 ПК України, не має права на отримання бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року в сумі 162 449204 грн.
Надаючи оцінку правомірності висновків акту перевірки в частині встановлення завищення суми податкового кредиту по операції з придбання позивачем товарів та послуг у ТОВ «Алмаз-М», ТОВ «Тепло в місті», ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» на суми 8644555,88 грн, 1 463 132,16 грн та 6979,25 грн, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів, перевіряючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення на відповідність наведеним вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а також подані сторонами по справі докази, зазначає.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно пункту 198.2. статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом201.11 статті 201цьогоКодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п.201.1. ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.
Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до абз. б), в) пункту 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 996 передбачено перелік обов`язкових реквізитів, які має містити первинний документ, зокрема це: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, податковий кредит повинні бути фактично підтвердженими належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність, це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За приписами ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (підпункт 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У судовій практиці суду касаційної інстанції домінуючим є таке тлумачення цих норм у їх взаємозв`язку (ст. 44, пп. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України та ст.ст. 1, 9 Закону України № 996-XIV): будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) слід розцінювати як належні первинні документи лише в разі фактичного здійснення господарської операції; якщо ж фактичне здійснення господарської операції не відбулося, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна бути спрямованою на реальні зміни майнового стану платника податків.
Так, позивач оскаржує спірні податкові повідомлення-рішення в частині, що стосується висновків податкового органу про завищення суми податкового кредиту податку на додану вартість за результатами господарських операцій з його контрагентами ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО», ТОВ «Тепло в місті» та ТОВ «Алмаз-М».
Щодо взаємовідносин між позивачем та ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО», колегія суддів зазначає таке.
15.07.2024 між ПрАТ «Полтавський ГЗК» (Покупець) та ТОВ «Ксімекс Електро» (Постачальник) укладено договір №2567, відповідно до пункту 1.1. умов якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (світильники, кабель) за цінами та у кількості, у строки та на умовах, передбачених цим Договором, а так само обумовлених специфікаціями та/або рахунками, які є невід`ємною частиною цього Договору. 
Згідно з пунктом 3.1 умов договору поставка продукції здійснюється на умовах DDP м. Горішні Плавні склад Покупця вул. Будівельників 16 згідно з інкотермс-2010, якщо інше не зазначено у специфікації/рахунку, що є невід`ємною частиною Договору. 
Орієнтовна сума цього Договору становить 9 600 000,00 грн (Дев`ять мільйонів шістсот тисяч грн 00 коп.) в т.ч. ПДВ 20% - 1 600 000,00 грн. У разі зміни ставки ПДВ, сторони коригують ставку ПДВ без підписання додаткової угоди відповідно до законодавчо встановленої (пункт 4.1. умов Договору). 
Пунктом 4.3. умов Договору сторонами узгоджено, що оплата здійснюється наступним шляхом: 100% по факту постачання продукції протягом 5 робочих днів, якщо інше не вказано у відповідній специфікації/рахунку. 
Відповідно до пункту 6.4 умов Договору разом з продукцією Постачальник передає Покупцю наступні документи:
Видаткові накладні - 4 оригінали (3 оригінали Покупцю); 
Рахунок - 1 оригінал; 
Товарно-транспортну накладну - 1 оригінал; 
Документ що підтверджує якість та походження продукції - 1 оригінал (або копію завірену підписом та печаткою Постачальника);
Технічну документацію передбачену виробником продукції, якщо інше не зазначено у специфікації/рахунку. 
На підтвердження реальності господарської операції ПрАТ «Полтавський ГЗК» надані до перевірки: видаткову накладну № КЕ000000726 від 12.03.2025, податкову накладну від 12.03.2025 №579 на загальну суму 41875,48 грн, в т.ч. ПДВ 6979,25 грн; квитанцію про реєстрацію ПН від 26.03.2025.
Оплата придбаного товару підтверджується рахунком на оплату №КЕ000000276 від 12.03.2025 на загальну суму 41875,48 грн, в т.ч. ПДВ 6979,25 грн та платіжною інструкцією від 12.06.2025 №13494 на загальну суму 41875,48 грн, в т.ч. ПДВ 6979,25 грн. 
Оприбуткування придбаного товару підтверджується видатковою накладною №КЕ000000726 від 12.03.2025, на загальну суму 41875,48 грн, в т.ч. ПДВ 6979,25 грн та прибутковим ордером №82 від 14.03.2025. 
Транспортування придбаного товару підтверджується експрес-накладною від «НОВА ПОШТА» №20451121467265 від 12.03.2025 відправник: ТОВ "КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО", отримувач: ПрАТ «Полтавський ГЗК» на отримання товару вагою 5,47 кг, оголошеною вартістю 40287,88 грн. Якість придбаного товару підтверджується листом про якість ТОВ "КСІМЕКС ЕЛЕКТРО" від 10.03.2025 №32/1.
Щодо взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Тепло в місті», колегія суддів зазначає таке.
ПрАТ «Полтавський ГЗК» (Замовник) уклав Договір з ТОВ «ТЕПЛО В МІСТІ» (Виконавець) №2119 від 24.12.2020 на надання послуг по заміщенню природного газу. 
Відповідно до Додаткової угоди №41 від 27.02.2025 до Договору №2119 від 24.12.2020 вартість заміщеного Виконавцем природного газу (Т.л.№3 і Т.л.№4) без ПДВ становить 16200,00 грн./1000м3. 
Відповідно до Акту прийому-передачі послуг №5/25 від 15.03.2025 до Договору №2119 від 24.12.2020 вартість наданих послуг із заміщення природного газу на трубчастих печах №3 і №4 за період з 01.03.2025 по 15.03.2025 склала 5739546,60 грн., без ПДВ. ПДВ – 1147909,32 грн. Разом з ПДВ вартість – 6887455,92 грн. В акт включені обсяги виробництва окатків на технологічній лінії №4 по зміненій технології. 
В Акті прийому-передачі послуг №5/25 від 15.03.2025 до Договору №2119 від 24.12.2020 вказано об`єм заміщеного природного газу 354,293 тис. м3. Розбіжність обумовлена математичними округленнями при арифметичних діях чисел з семи знаками після коми. 
На вказаний обсяг послуг із заміщення природного газу ТОВ «ТЕПЛО В МІСТІ» виписало податкову накладну від 15.03.2025 №1 на суму ПДВ 1147909,32 грн. 
Оплата послуг із заміщення природного газу, наданих ТОВ «ТЕПЛО В МІСТІ» на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК» відповідно до Акту прийому-передачі послуг №5/25 від 15.03.2025 підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №8330 від 20.03.2025 на суму 6887455,92 грн., в т.ч. ПДВ 1147909,32 грн. Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «ТЕПЛО В МІСТІ» в бухгалтерському обліку вказані господарські операції відображені у березні 2025 року наступним чином: Д-т 231 к-т 631 –5739546,60 Д-т 645 к-т 631 – 1147909,32 Д-т 631 к-т 311 –6887455,92. 
Відповідно до Акту прийому-передачі послуг №4/25 від 28.02.2025 до Договору №2119 від 24.12.2020 вартість наданих послуг із заміщення природного газу на трубчастих печах №3 і №4 за період з 16.02.2025 по 28.02.2025 склала 1576114,20 грн., без ПДВ. ПДВ – 315222,84 грн. Разом з ПДВ вартість – 1891337,04 грн. В акт включені обсяги виробництва окатків на технологічній лінії №4 по зміненій технології. 
В Акті прийому-передачі послуг №4/25 від 28.02.2025 до Договору №2119 від 24.12.2020 вказано об`єм заміщеного природного газу 103,014 тис. м3. Розбіжність обумовлена математичними округленнями при арифметичних діях чисел з семи знаками після коми. 
На вказаний обсяг послуг із заміщення природного газу ТОВ «ТЕПЛО В МІСТІ» виписало податкову накладну від 28.02.2025 №14 на суму ПДВ 315222,81 грн. 
Оплата послуг із заміщення природного газу, наданих ТОВ «ТЕПЛО В МІСТІ» на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК» відповідно до Акту прийому-передачі послуг №4/25 від 28.02.2025 підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №6478 від 06.03.2025 на суму 1891337,04 грн, в т.ч. ПДВ 315222,84 грн. Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «ТЕПЛО В МІСТІ» в бухгалтерському обліку вказані господарські операції відображені у лютому березні 2025 року наступним чином: Д-т 231 к-т 631 –1576114,20 Д-т 645 к-т 631 – 315222,84 Д-т 631 к-т 311 –1891337,04 .
Для розміщення комплексу обладнання, призначеного для заміщення природного газу на технологічних лініях №3 і №4 по вул. Будівельників, 16 м. Горішні Плавні Полтавської області, ТОВ «ТЕПЛО В МІСТІ» (Сервітуарій) уклало Договір про встановлення земельного сервітуту №1083 від 22.05.2020 з ПрАТ «Полтавський ГЗК» (Власник). Відповідно до п.1.1. Договору про встановлення земельного сервітуту №1083 від 22.05.2020, за даним договором Власник земельної ділянки надає Сервітуарію право на обмежене користування належної йому на праві власності земельною ділянкою (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №26508451 від 01.06.2018), кадастровий номер 5310200000:50:030:0274 площею 67,4743 га, яка розташована по вул. Будівельників, 16 м. Горішні Плавні Полтавської області, надалі за текстом – частини земельної ділянки площею 0,0630 га (на території ЦВО), на умовах визначених даним договором. 
Земельний сервітут, встановлений даним договором, включає в себе право Сервітуарія для розміщення комплексу обладнання, призначеного для заміщення природного газу на технологічних лініях №3 і №4 по вул. Будівельників, 16 м. Горішні Плавні Полтавської області. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №217591362 від 24.07.2020, зареєстровано право користування (сервітут) за суб`єктом іншого речового права – Сервітуарієм ТОВ «ТЕПЛО В МІСТІ», строк дії сервітуту 23.05.2030, з правом пролонгації.
Щодо взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Алмаз-М», колегія суддів зазначає таке.
ПрАТ «Полтавський ГЗК» (Замовник) уклав Договір з ТОВ «АЛМАЗ - М» (Виконавець) №49 від 01.02.2016 на надання послуг по заміщенню природного газу. Обсяг заміщеного природного газу визначається як різниця між значеннями питомих витрат в базовий період і відкоригованим значенням питомих витрат газу в новому періоді на обсяг виробництва в період застосування біопалива (Додаток 2 до Договору №49 від 01.02.2016 з урахуванням коригувальних коефіцієнтів по Таблицях №1 та №2 до даного Додатку). 
Відповідно до Додаткової угоди №85 від 27.02.2025 до Договору №49 від 01.02.2016 вартість заміщеного Виконавцем природного газу (Т.л.№1 і Т.л.№2) без ПДВ становить 16200,00 грн./1000м3. 
Відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000009 від 15.03.2025 вартість наданих послуг із заміщення природного газу на трубчастих печах №1 і №2 за період з 01.03.2025 по 15.03.2025 склала 14354026,20 грн., без ПДВ. ПДВ – 2870805,24 грн. Разом з ПДВ вартість – 17224831,44 грн. В акт включені обсяги виробництва окатків на технологічній лінії №2 по зміненій технології. 
В Акті прийому-передачі послуг №АЛМ00000009 від 15.03.2025 вказано об`єм заміщеного природного газу 886,051 тис. м3. 
Оплата послуг із заміщення природного газу, наданих ТОВ «АЛМАЗ - М» на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК» відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000009 від 15.03.2025 підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №8329 від 20.03.2025 на суму 17224831,44 грн., в т.ч. ПДВ 2870805,24 грн. 
ТОВ «АЛМАЗ-М» виписало на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК», відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000009 від 15.03.2025, податкову накладну від 15.03.2025 №1 з обсягом постачання без ПДВ 14354026,20 грн. та сумою ПДВ 2870805,24 грн. 
Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «АЛМАЗ - М» в бухгалтерському обліку вказані господарські операції відображені у лютому березні 2025 року наступним чином: Д-т 231 к-т 631 –14354026,20 Д-т 645 к-т 631 – 2870805,24 Д-т 631 к-т 311 –17224831,44.
Відповідно до Додаткової угоди №84 від 14.02.2025 до Договору №49 від 01.02.2016 вартість заміщеного Виконавцем природного газу (Т.л.№1 і Т.л.№2) без ПДВ становить 15300,00 грн./1000м3. 
Відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000007 від 28.02.2025 вартість наданих послуг із заміщення природного газу на трубчастих печах №1 і №2 за період з 16.02.2025 по 28.02.2025 склала 10758914,10 грн, без ПДВ. ПДВ – 2151782,82 грн. Разом з ПДВ вартість – 12910696,92 грн. В акт включені обсяги виробництва окатків на технологічній лінії №2 по зміненій технології і особлива якість змінена технологія. 
В Акті прийому-передачі послуг №АЛМ00000007 від 28.02.2025 вказано об`єм заміщеного природного газу 703,197 тис. м3. 
Оплата послуг із заміщення природного газу, наданих ТОВ «АЛМАЗ - М» на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК», відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000007 від 28.02.2025, підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №6477 від 06.03.2025 на суму 12910696,92 грн, в т.ч. ПДВ 2151782,82 грн. 
ТОВ «АЛМАЗ - М» виписало на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК», відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000007 від 28.02.2025, податкову накладну від 28.02.2025 №58 з обсягом постачання без ПДВ – 10758914,10 грн., ПДВ 2151782,82 грн. Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «АЛМАЗ - М» в бухгалтерському обліку вказані господарські операції відображені у лютому березні 2025 року наступним чином: Д-т 231 к-т 631 –10758914,10 Д-т 645 к-т 631 – 2151782,82 Д-т 631 к-т 311 –12910696,92.
Відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000011 від 31.03.2025 вартість наданих послуг із заміщення природного газу на трубчастих печах №1 і №2 за період з 16.03.2025 по 31.03.2025 склала 16799545,80 грн, без ПДВ. ПДВ – 3359909,16 грн. Разом з ПДВ вартість – 20159545,96 грн. В акт включені обсяги виробництва окатків на технологічних лініях №1 по зміненій технології та особлива якість змінена технологія і №2 по зміненій технології. 
В Акті прийому-передачі послуг №АЛМ00000011 від 31.03.2025 вказано об`єм заміщеного природного газу 1039,009 тис. м3. 
Оплата послуг із заміщення природного газу, наданих ТОВ «АЛМАЗ - М» на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК», відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000011 від 31.03.2025, підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №9327 від 08.04.2025 на суму 20159454,96 грн, в т.ч. ПДВ 3359909,16 грн. 
ТОВ «АЛМАЗ - М» виписало на користь ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК», відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000011 від 31.03.2025, податкову накладну від 31.03.2025 №47 з обсягом постачання без ПДВ – 16799545,80 грн, ПДВ 3359909,16 грн. Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «АЛМАЗ - М» в бухгалтерському обліку вказані господарські операції відображені у лютому березні 2025 року наступним чином: Д-т 231 к-т 631 –16799545,80 Д-т 645 к-т 631 – 3359909,16 Д-т 631 к-т 311 –20159454,96.
Відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000008 від 28.02.2025 вартість наданих послуг із заміщення природного газу на трубчастих печах №1 і №2 за період з 16.02.2025 по 28.02.2025 склала 471087,00 грн., без ПДВ. ПДВ – 94217,40 грн. Разом з ПДВ вартість – 565304,40 грн. 
Відповідно до Додаткової угоди №84 від 14.02.2025 до Договору №49 від 01.02.2016 вартість заміщеного Виконавцем природного газу (Т.л.№1 і Т.л.№2) без ПДВ становить 15300,00 грн./1000м3. 
Відповідно до Розрахунку кількості заміщеного природного газу під час зупинок трубчастих печей №1 і №2 за період з 16.02.2025 по 28.02.2025 об`єм заміщеного газу склав 30,790 тис. м3. 
Оплата послуг із заміщення природного газу, наданих ТОВ «АЛМАЗ - М» на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК», відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000008 від 28.02.2025, підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №6481 від 06.03.2025 на суму 564304,40 грн., в т.ч. ПДВ 94217,40 грн. 
ТОВ «АЛМАЗ - М» виписало на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК», відповідно до Акту прийому-передачі послуг №АЛМ00000008 від 28.02.2025, податкову накладну від 28.02.2025 №59 з обсягом постачання без ПДВ – 471087,00 грн., ПДВ – 94217,40 грн. Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «АЛМАЗ - М» в бухгалтерському обліку вказані господарські операції відображені у лютому березні 2025 року наступним чином: Д-т 231 к-т 631 –471087,00 Д-т 645 к-т 631 – 94217,40 Д-т 631 к-т 311 –564304,40.
Досліджені під час судового розгляду справи у суді апеляційної інстанції первинні документи, складені за результатами господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО», ТОВ «Тепло в місті» та ТОВ «Алмаз-М», відповідають вимогам Закону № 996, при цьому колегія суддів вказує, що відсутність окремих реквізитів у первинних документах не спричиняє порушень вимог ч. 2 ст. 9 Закону № 996, оскільки такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Посилання контролюючого органу на неможливість встановлення ланцюгу постачання колегія суддів вважає безпідставною з огляду на таке.
Податковий орган встановив, що позивач придбав у ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» товар «SZ світильники LED 900, 100-240 V» з кодом УКТ ЗЕД 9405409900, а останнє придбавало товар «SZ світильники LED 900, 100-240 V» з кодом УКТ ЗЕД 9405423900 у ТОВ «Ріттал». 
Також податковий орган встановив, що ТОВ «Ріттал» імпортував спірні товари, зокрема «SZ світильники LED 900, 100-240 V» з кодом УКТ ЗЕД 9405409900.
Більш того, податковий орган стверджуючи про неможливість встановлення походження товару зміг обрахувати націнку на ці товари (25%), про що вказано у додатку № 4 до акту перевірки.
Також колегія суддів вважає безпідставним посилання податкового органу на складення податкової накладної з порушенням чинного законодавства в частині помилкового зазначення коду УКТ ЗЕД, оскільки відповідно до приписів п. 201.10 ст. 201 ПК України, на яку посилається податковий орган, вказано, що Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.
Тобто вказана обставина є підставою для відмови у реєстрації податкової накладної, проте податковий орган зареєстрував податкову накладну, виписану ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» без зауважень, цим підтвердив законність та обґрунтованість її виписки.
Колегія суддів наголошує на тому, що акт перевірки не містить жодного опису встановлених податковим органом порушень, такий опис наведений у додатку № 4 до акту перевірки.
Податковий орган роблячи висновок про неможливість підтвердження реальності взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Тепло в місті», ТОВ «Алмаз-М» обґрунтовує його лише цитуванням листа ТУ БЕБ у Полтавській області від 22.05.2024 № 23.14/03-11/3959-25. 
З наданого листа ТУ БЕБ у Полтавській області від 22.05.2024 № 23.14/03-11/3959-25 (т. 4 а.с.196-199) вбачається, що ТУ БЕБ у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 72024171020000063 від 17.10.2024 за ч. 3 ст. 212 КК України.
У цьому листі зазначено, що до матеріалів кримінального провадження долучено аналітичні продукти Управління аналізу інформації та управління ризиками, в якому наведена інформація та припущення про допущення податкових правопорушень щодо господарських операцій позивача з його контрагентами ТОВ «Тепло в місті» та ТОВ «Алмаз-М». 
У листі вказано, що правоохороним органом «виявлені ризики можливого лише відображення постачання товарів» контрагентами контрагентів позивача, наведені розрахунки без посилання на конкретні докази, які б підтверджували правильність таких розрахунків. Вказує на відсутність у контрагентів позивача дозволів на викиди забруднюючих речовин у повітря (за що передбачена адміністративна відповідальність), що саме по собі не має стосунки до податкового органу, оскільки не входить до компетенції останнього. 
Вказаний лист охоплює період діяльності позивача з 01.07.2021 по 31.12.2024, у той час як перевіряємий період та спірні правовідносини стосуються 2025 року.
Жодних доказів на підтвердження цієї інформації БЕБ у Полтавській області разом із цим листом до СМУ ДПС по роботі з ВПП не надсилало.
Більш того, податковий орган не здійснював жодного дослідження діяльності позивача ТОВ «Тепло в місті» та ТОВ «Алмаз-М» у 2025 році, а лише процитував лист БЕБ у Полтавській області, який стосувався попереднього періоду.
При розгляді цієї справи, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що Верховний Суд, зокрема у постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14 вказував, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Зазначене узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, у рішеннях від 09 січня 2007 року (заява № 803/02) у справі «Інтерсплав проти України»; від 22 січня 2009 року (заява № 3991/03) «Справа БУЛВЕС проти Болгарії»; від 18 березня 2010 року (заява № 6689/03) у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії».
Отже, лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел у їх взаємній сукупності.
Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про безтоварність операцій позивача та його контрагентів, невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості або інших обставин, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
Також, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів наголошує на раніше наведених положеннях, а саме підпункту 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, відповідно до якого визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
За правилами п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети), наведений у п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі.
На користь такого висновку свідчить й правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 23.07.2019 у справі № 802/2386/14-а та від 27 жовтня 2022 року у справі №140/2783/19.
Отже, не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це один із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності. Тобто, сам по собі позитивний баланс кожної конкретної роботи чи послуги не є обов`язковим, єдиним та достатнім складовим, який вказує на реальність чи нереальність такої операції.
Стосовно кримінального провадження №72024171020000063, колегія суддів встановила, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) наявні лише ухвали Київського районного суду м. Полтави по справі 552/159/25, датовані січнем-липнем 2025 року, у яких надані дозволи на проведення огляду будівель з метою відшукання та вилучення фінансово-господарських та інших документів, на тимчасовий доступ до речей і документів та їх вилучення (виїмку), накладено арешт з метою збереження речових доказів, на майно (завірені копії документів), вилучені в ході проведення огляду будівель.
Тобто, вказане кримінальне провадження жодним чином не доводить того, що господарська діяльність ПрАТ «Полтавський ГЗК» з ТОВ «Тепло в місті» та ТОВ «Алмаз-М» має ознаки фіктивності, недійсності тощо.
При цьому, колегія суддів зауважує, що без обвинувального вироку суду існування такого кримінального провадження не є підставою для визнання операцій позивача із зазначеним контрагентом нереальною, відповідно, кримінальні провадження не є належним підтвердженням протиправності дій платника податків та/або доказом нереальності здійснення господарських операцій. Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Усі докази підлягають оцінці сукупно.
Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду України від 13.05.2021 в справі №822/3618/17 та від 22 вересня 2015 року у справі № 810/5645/14 та в постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 2а-9375/11/1370, від 13 березня 2018 року по справі № 826/13582/13-а, від 27 березня 2018 року по справі № 816/809/17.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування податкових повідомлень-рішень СМУ ДПС по роботі з ВПП №000/384/32-00-07-04-19 та №000/382/32-00-07-04-19 від 24.06.2025, як таких, що не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.
Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо незаконності проведення позапланової невиїзної документальної перевірки в редакції пункту 79.2 статті 79 ПК України та удаваності перевірки суми бюджетного відшкодування призначеної в частині питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.
Вказані доводи податкового органу є обґрунтованими та враховуються судом апеляційної інстанції.
Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для надання детальної оцінки цим помилковим висновкам суду першої інстанції, оскільки позивач у судовому засіданні погодився з їх помилковістю.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного та на підставі ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга СМУ ДПС по роботі з ВПП підлягає частковому задоволенню, а рішення суду І інстанції зміні в його мотивувальній частині.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 313, 315, 317, 313, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року по справі № 440/9578/25 - змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 10.06.2026.