П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 540/383/22	

Головуючий І інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року (м.Одеса, дата складання повного тексту ухвали суду - 31.03.2026р.) про відмову у зміні способу виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Великоолександрівської селищна рада Бериславського району Херсонської області та третьої особи - Фермерського господарства «СКІФ» про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання надати дозволи, -
В С Т А Н О В И В:
18.01.2022р. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Великоолександрівської селищної ради та третьої особи - ФГ «Скіф», в якому просили суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Великоолександрівської селищної ради VIII скликання від 10.12.2021р. №3715, №3716, №3717, №3718, №3719 та №3720;
- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозволи на виготовлення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі 8,5233 умовних кадастрових гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею - 25,57 га (кадастровий номер 6520984300:05:002:0002), із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради, із урахуванням висновків суду;
- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства в розмірі орієнтовною площею 8,1666 умовних гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 24,50 га (кадастровий номер 6520984300:05:002:0001), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Великоолександрівської селищної ради VIII скликання від 10.12.2021р. №3715, №3716, №3717, №3718, №3719 та №3720. Зобов`язано Великоолександрівську селищну раду надати дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі 8,5233 умовних кадастрових гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею - 25,5700 га (кадастровий номер 6520984300:05:002:0002), із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Донченко О.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із урахуванням висновків суду та приписів пп.5 п.27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Зобов`язано відповідача надати дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства в розмірі орієнтовною площею 8,1666 умовних гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 24,5000 га (кадастровий номер 6520984300:05:002:0001), із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Донченко О.В., Донченко І.В. та Донченко В.М. з урахуванням висновків суду та приписів пп.5 п.27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Вказане вище рішення суду набрало законної сили - 05.09.2023р.
11.02.2026р. до суду 1-ї інстанції від представника позивачів надійшла заява про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду, в якій заявник, відповідно, просить змінити спосіб виконання рішення суду від 30.05.2023р. у справі №540/383/22, зобов`язавши селищну раду:
- надати дозволи на виготовлення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі 4,5515 умовних кадастрових гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 13,6545 га, кадастровий номер 6520984300:02:001:0832, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області позивачам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із урахуванням висновків суду та пп.5 п.27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України;
- надати дозволи на виготовлення проектів землеустрою стосовно відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства в розмірі орієнтовною площею 3,9718 умовних гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 11,9155 га, кадастровий номер 6520984300:02:001:0831, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області позивачам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із урахуванням висновків суду та пп.5 п.27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України;
- надати дозволи на виготовлення проектів землеустрою стосовно відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства в розмірі орієнтовною площею 8,1666 умовних гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 24,5000 га, кадастровий номер 6520984300:05:002:0001, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області позивачам - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 із урахуванням висновків суду та пп.5 п.27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України.
В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач вже протягом більше двох років подає до суду заяви про відстрочення виконання рішення від 30.05.2023р. у справі № 540/383/23 через воєнний стан, проте вже у червні 2024р. поділив цю ж земельну ділянку (6520984300:05:002:0002) і присвоїв їх нові кадастрові номери (6520984300:02:001:0832, 6520984300:02:001:0831), замовив розробку технічної документації тощо, тобто активно реалізував повноваження щодо розпорядження землею через воєнні обмеження, які використано вибірково, тобто виконали те, що суд заборонив (а саме не надали дозвіл, а видали нові розпорядження після ухвалення рішення - розпорядження №1103 від 07.06.2024р., яке було надано та досліджено у господарській справі №916/3187/24). Вищевказане створює підставу для відмови в майбутніх відстрочках, відкриває шлях до штрафів і кримінальної відповідальності, адже вказані дії перешкоджають виконанню рішення суду, адже судове рішення не може виконуватися щодо неіснуючого об`єкта, а тому й необхідно переглянути (уточнити) спосіб виконання, щоб рішення залишалось реальним.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року (ухваленою в порядку письмового провадження) у задоволенні заяви представника позивачів про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення суду - відмовлено.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 13.04.2026р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2026р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги поданої заяви в повному обсязі.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2026р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
28.01.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
У відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про відсутність належних і достатніх підстав для її задоволення.
Так, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд попередньої інстанції виходив з того, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або ж роблять його неможливим, в той час як належних доказів, які б підтверджували наявність визначених обставин заявником не надано.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам цієї справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом уже сформована судова практика щодо застосування вказаних положень Основного Закону України у постановах від 14.08.2018р. у справі №826/4174/16, від 18.10.2018р. у справі №802/2135/17-а, від 22.01.2019р. у справі №813/142/16, від 11.11.2020р. у справі №191/1169/16-а(2-а/191/7/17), від 18.05.2022р. у справі № 140/279/21, від 01.06.2022р. у справі №640/25836/20 та від 27.07.2022р. у справі №540/606/20.
Так, Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абз.3 п.2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013р. №5-рп/2013). Це право охоплює, серед іншого, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист, а також відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).
При цьому, Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013р. взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у п.43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00, від 20.07.2004р.) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Також, у Рішенні від 15.05.2019р. №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін. І саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, та гарантувала б їх виконання без неналежних затримок. Водночас, ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (п.84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005р, заява №6318/03, п.43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р., заява №60750/00; п.п.46,51,54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009р., заява №40450/04).
На підставі аналізу ст.ст.3,8, ч.ч.1 та 2 ст.55, а також ч.ч.1,2 ст.129-1 Конституції України в їх системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в п.2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019р. №2-р(II)/2019 наголосив на тому, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, а тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку стосовно забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту і відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає також створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, що здатні гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. 
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться у ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ і організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. 
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Тобто, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що визначене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, передбачених у ст.129-1 Конституції України, а також ст.ст.14 та 370 КАС України.
Вказані правові висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.04.2020р. у справі №560/523/19, від 01.02.2022р. у справі №420/177/20 та від 18.05.2022р. у справі №140/279/21.
Подібний підхід був застосований Верховним Судом і в постанові від 26.01.2021р. у справі №611/26/17, у якій суд касаційної інстанції зазначив про те, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією із основних засад судочинства, що визначені ст.ст.129 та 129-1 Конституції України, ст.ст.2,14,370 КАС України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) і в повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про те, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства відносно ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку відповідачів - суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Зазначені висновки Суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.02.2022р. у справі №420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021р. у справі №611/26/17, а також від 07.02.2022р. у справі №200/3958/19-а.
Надаючи оцінку доводам заяви представника позивачів щодо встановлення чи зміну способу виконання рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної дії виконавчого провадження та відповідних дій органу державної виконавчої служби являється Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ.
За змістом ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими згідно з цим Законом, а також рішеннями, які у відповідності до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як визначено ч.3 ст.33 Закону №1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, що розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), - установити чи змінити спосіб або порядок його виконання. 
Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну або ж встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
З аналізу положень ч.ч.1,3 ст.378 КАС України колегія суддів робить висновок, що підставою для застосування правил вказаних норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу або порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або ж знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу та порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.
Подібна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019р. у справі №800/203/17.
Колегія суддів зазначає, що судовим рішенням у справі №540/383/22 Великоолександрівську селищну раду зобов`язано надати дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі 8,5233 умовних кадастрових гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 25,5700 га, кадастровий номер: 6520984300:05:002:0002, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із урахуванням висновків суду та приписів пп.5 п.27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України. 
Вказаним судовим рішенням Великоолександрівську селищну раду також зобов`язано надати дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства в розмірі орієнтовною площею 8,1666 умовних гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 24,5000 га, кадастровий номер 6520984300:05:002:0001, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області Донченко В.М., Донченко О.В. та Донченко І.В. із урахуванням висновків суду та приписів пп.5 п.27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України.
Разом із тим, як було зазначено заявником, згідно з розпорядженням Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 18.07.2024р. за №1393 відповідача в особі начальника Великоолександрівської селищної військової адміністрації Корнієнко Н.В. зобов`язано замовити розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, КВЦПЗ - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населених пунктів Великоолександрівської селищної територіальної громади, у тому числі згаданої вище земельної ділянки, площею 25,5700 га (кадастровий номер 6520984300:05:002:0002).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.08.2024р. №390320364, 29.07.2024р. на земельну ділянку з кадастровим номером 6520984300:05:002:0002 зареєстровано право власності за Великоолександрівською селищною радою.
Відомості ж про реєстрацію іншого речового права на означену земельну ділянку відсутні.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що наведені заявником доводи зводяться лише до незгоди з розпорядженням Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 18.07.2024р. №1393 та правовими наслідками його прийняття. Водночас, питання правомірності такого розпорядження не входило до предмета розгляду у цій справі та утворює самостійний предмет спору.
Отже, порушені заявником питання не можуть бути вирішені ані в порядку розгляду заяви про зміну способу виконання судового рішення, ані в межах справи №540/383/22 загалом, оскільки їх розгляд фактично означав би вихід за межі предмета спору та зміну суті судового рішення, що, у даному випадку, є неприпустимим.
Суд звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним або приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
Так, у постановах Верховного Суду від 07.03.2018р. у справі №456/953/15-а, від 16.07.2020р. у справі №130/2176/17 та від 17.02.2021р. у справі №295/16238/14-а вказано, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. 
При цьому, зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів, на підставі матеріалів справи та встановлених у ній обставин, дійшла висновку про відсутність підстав для встановлення способу виконання судового рішення, передбачених у ст.378 КАС України.
У свою чергу, доводи апеляційної скарги не впливають на правовірність висновків суду 1-ї інстанції та не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.249,308,311,315,316,321,322,325,328,382 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 17.06.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко