Заводський районний суд м. Запоріжжя 
Справа № 466/10669/25
Провадження №: 2/332/1036/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В. за участі секретаря судового засідання Дубачової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період, 
ВСТАНОВИВ:
З Шевченківського районного суду м. Львова до Заводського районного суду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за вимогами якої позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8000 гривень щомісячно, на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 6000 гривень щомісячно, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки за минулий період, а саме з 03.08.2025 по 03.11.2025 у розмірі 8000 гривень. 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами припинений, дитина проживає разом з позивачем. Після розірвання шлюбу в інтересах дитини між сторонами досягнута усна домовленість, за якою відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 7500 гривень. Відповідач тривалий час дотримувався домовленості, однак, з лютого 2025 року самостійно зменшив суму аліментів до 500 гривень, останній платіж на зазначену суму здійснений відповідачем 09.07.2025. З того часу і до подання позову позивачем вживалися заходи шляхом спроб ведення переговорів щодо одержання аліментів, але це не дало жодного результату. У зв`язку з цим позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини за минулий період, а саме з 03.08.2025 по 03.11.2025 у розмірі 8000 гривень. Не зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов`язань з утримання дитини, позивачка намагається забезпечити доньку усім необхідним. Так, дитина відвідує заклад дошкільної освіти, вартість харчування у якому становить 1000 гривень, відвідує музичний гурток, вартість якого становить 700 гривень. Також позивачка разом з дитиною орендує квартиру у м. Львові, вартість оренди якої становить 21 000 гривень. Дитина потребує зміну одягу по віку. Необхідний рівень утримання дитини позивачка забезпечити не може. Відповідач є здоровою особою працездатного віку, перебуває за кордоном, тому позивач вважає, що відповідач зможе сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 8000 гривень, а на утримання дружини – у розмірі 6000 гривень щомісячно.
Ухвалою судді від 24 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Представник позивача адвокат Пащук А.І. надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач у судові засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету відповідача. Відповідач відзиву не подав, а тому суд дійшов переконання про можливість розгляду справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 вересня 2022 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) за актовим записом № 635. У подальшому шлюб розірваний рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14.10.2024 у справі № 177/529/24 (а.с. 10, 11). Станом на дату розгляду справи рішення суду рішення набрало законної сили. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.03.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). 
Як вбачається з акта обстеження умов проживання від 31.03.2026 дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю. Позивач разом з дочкою проживають в орендованому житлі у м. Львові, що підтверджується договором оренди нерухомості віл 23.03.2024 (а.с. 12-14). 
Як вбачається з платіжних інструкцій, доданих до позову, відповідачем за жовтень 2024 року по січень 2025 року на ім`я ОСОБА_1 перераховувалися кошти в якості аліментів у розмірі 7500 гривень щомісячно, з лютого по липень 2025 року – у розмірі 5000 гривень (а.с. 15-24). 
Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 143 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За ч.1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача з 18.11.2025, тобто з дня пред`явлення позову до суду.
Ураховуючи встановлені конкретні обставини справи, що ОСОБА_3 є рідною дочкою ОСОБА_2 та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 8000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2025 (дня пред`явлення позову), і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що даний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. 75, 84 СК України.
Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
За положеннями частини першої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Частинами другою, четвертою, шостою 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років , незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Закон встановлює право дружини на утримання з боку чоловіка до досягнення дитиною трьох років.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до правового висновку, відображеного у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року в справі № 712/4702/19, право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.
У постанові Верховного Суду по справі №750/9224/16-ц, провадження №61-16837св18, від 13 червня 2018 року суд звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. 
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Частинами 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, під час судового розгляду справи судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають доньку. При вирішенні спору суд враховує те, що дитина проживає з матір`ю (позивачем). 
Суд, установивши вказані обставини, беручи до уваги, що відповідач є працездатною особою, має можливість надавати допомогу дружині-матері, оскільки не спростував зворотного, дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 6000 грн щомісяця необхідно задовольнити, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача і захистить права позивача на утримання. 
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Позивачкою заявлена вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулий період, а саме з 03.08.2025 по 03.11.2025 у розмірі 8000 гривень. В обґрунтування вимоги позивачка зазначила, що нею вживалися заходи шляхом спроб ведення переговорів щодо одержання аліментів, але це не дало жодного результату. 
Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати; у цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що жодних належних і допустимих доказів того, що позивачка до звернення до суду з цим позовом вживала заходи для отримання аліментів від відповідача ОСОБА_2 , суду надано не було. У зв`язку з цим позовна вимога щодо стягнення аліментів за минулий час (за період з 03.08.2025 по 03.11.2025) є необґрунтованою та безпідставною.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з відповідною позовною заявою, адже приписами вказаної норми визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позов задоволений на 63,64% від заявленої суми, з урахуванням вищенаведених норм суд стягує із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 770,81 грн, від сплати якого позивач була звільнена при пред`явленні позову до суду. 

Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 279, 280-284 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 8000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 18.11.2025 (дня пред`явлення позову), і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 6000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 18.11.2025, і до досягнення їх спільною дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Стягнути з  ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 770,81 грн.
В іншій частині позову відмовити. 
Допустити негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи http://court.gov.ua/fair.
  
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя У. В. Блажко