Дата документу 27.04.2026 Справа № 334/2575/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 334/2575/25 Головуючий у І інстанції: Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/255/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого: Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
Онищенка Е.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року ТОВ «ФК «Суперіум» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що 29.12.2020 ОСОБА_1 уклав з АТ «Укрсиббанк» договір – анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського/ рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 97217710000. 
Відповідно до п. 1.2. договору, банк встановлює ліміт овердрафту(надає кредит), на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим договором-анкетою та Правилами. 
Згідно з п. 1.3. договору, банк має право надавати, а клієнт отримувати послуги та/або сервіси банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем банку в порядку, викладеному у Правилах. 
Відповідно до п. 1.4. договору, Правила після підписання сторонами договору-анкети, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір-анкету, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі-анкеті та в Правилах. Підписи сторін під цим договором-анкетою вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому, після підписання сторонами цього договору-анкети, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору-анкети. Терміни, що вживаються в цьому договорі-анкеті мають значення, надане їм у Правилах. 
Позичальник, в порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум», на підставі договору факторингу право вимоги до відповідача за вищевказаним договором. 
Таким чином ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним договором. 
Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до реєстру боржників до договору факторингу складає 57544,64 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом в розмірі 27861,34 грн, заборгованості за відсотками - 29683,30 грн, заборгованість за комісіями – 0 грн.
Посилаючись на означені обставини, ТОВ «ФК «Суперіум» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість в загальному розмірі 57544,64 грн та 2422,40 грн судового збору.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Суперіум» заборгованість за кредитним договором № 97217710000 від 29.12.2020 у розмірі 35538,07 грн та судовий збір у розмірі1496,01 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, ТОВ ФК «Суперіум» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2025 року в частині відмови в задоволенні частини вимог про стягнення заборгованості, та ухвати в цій частині нове рішення про повне задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що сторони не заперечували, що на дату ухвалення рішення відповідач має наявну заборгованість перед позивачем.
Висновок суду про те, що відповідач після вказаної дати кредитними коштами не користувався не відповідає дійсності, оскільки позивач надав виписку первісного кредитора, яка є належним доказом що підтверджує наявність заборгованості за укладеним кредитним договором.
Підставою нарахування відсотків у період з 11.01.2023 по 10.12.2023 стало порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором.
Після закінчення строку повернення кредиту банк має право на нарахування процентів як плати за кредит та застосування до боржника тих заходів відповідальності, які передбачені ст. 625 ЦК України, зокрема, трьох процентів річних. На підставі вищенаведеного первісним кредитором були нараховані проценти за користування кредитом поза межами визначеного договором строку кредитування.
Суд першої інстанції помилково не застосував статтю 625 ЦК України щодо наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем після дати закінчення строку дії кредитного договору. 
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти доводів товариства, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. Зокрема, зазначає, що його картковий рахунок був заблокований для здійснення операцій з використання коштів з 01.03.2022, що позбавило його можливості користуватися кредитним лімітом. Отже, усі проценти, комісії, пеня, нараховані після 01.03.2022, є неправомірними. 
Так, частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року № 186/1743/15-ц, зокрема зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Так, з огляду на вищенаведене, колегія суддів звертає увагу, що ТОВ ФК «Суперіум» оскаржує рішення в частині відмови у стягненні заборгованості, тому рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості колегія суддів не переглядає.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відмовляючи у стягненні частини відсотків за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що банк нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом у строк, більший, ніж узгоджений сторонами, однак, після 05.01.2023 відповідач не користувався кредитними коштами, а нарахування відсотків поза межами дії кредитного договору не допускається.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 29.12.2020 ОСОБА_1 підписав анкету-заявку на надання споживчого кредиту у АТ «Укрсиббанк» на таких умовах: строк кредитування 24 місяці, сума кредитного ліміту 30000 грн.
Також, 29.12.2020 ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» уклали договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 97217710000.
Відповідно до п. 1.1 договору банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на основі трифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг карта 55 grase», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com поточний рахунок який обслуговується відповідно до цього договору – анкети та Правил споживчого кредитування позичальника в АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково -касового обслуговування карткових (поточних) рахунків.
Згідно з п. 1.2. договору, банк встановлює ліміт овердрафту (надає кредит), на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим договором-анкетою та Правилами. 
Відповідно до п. 1.3. договору, банк має право надавати, а клієнт отримувати послуги та/або сервіси банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем банку в порядку, викладеному у Правилах. 
Згідно з п. 1.4. договору, Правила після підписання сторонами договору-анкети, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір-анкету, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі-анкеті та в Правилах. Підписи сторін під цим договором-анкетою вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому, після підписання сторонами цього договору-анкети, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору-анкети. Терміни, що вживаються в цьому договорі-анкеті мають значення, надане їм у Правилах. 
Пунктом. 2 договору-анкети встановлені такі умови кредитування: ліміт кредитування встановлюється у розмірі 30000 грн, строк дії ліміту кредитування з дати укладення договору до 05.01.2023; клієнт може отримати транші, в тому числі «кредит «плати частинами», в межах доступного ліміту використання кредиту. процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки 55 відсотків річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготікомим операціями 55 відсотків річних; пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів (для кожної безготівкової операції за рахунок кредитних коштів в торговільно – сервісній мережі діє пільговий період кредитування протягом якого проценти на суму цієї операції не нараховуються. Пільговий період діє від дати операції на картковому рахунку до дати платежу, що наступає після найближчої білінгової дати). 
Відповідно до п. 2.5 договору дата розрахунку мінімальної суми поповнення карткового рахунку (білінгова дата) – 10 число кожного місяця. Дата платежу, до якої клієнт зобов`язаний поповнити картковий рахунок на мінімальну суму поповнення карткового рахунку, розраховану в білінгову дату – 5 число кожного місяця. 
26.06.2024 АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» уклали договір факторингу № 278, за умовами якого клієнт (АТ «Укрсиббанк») відступив фактору (ТОВ «ФК «Суперіум»), а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з платіжною інструкцією № 455 від 26.06.2024, ТОВ «ФК «Суперіум» перерахувало на рахунок АТ «Укрсиббанк» грошові кошти в розмірі 1754004,03 грн, у графі «призначення платежу» зазначено: «оплата згідно з договором факторингу № 278 від 26.06.2024 бкз ПДВ».
До договору факторингу позивач додав друкований реєстр боржників до договору факторингу № 278 від 26.06.2024, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» передало право грошової вимоги ТОВ «ФК Суперіум» за договором № 07217710000 від 29.12.2020 в розмірі 27861,34 грн - заборгованість за основним боргом, 29683,30 грн - заборгованість за відсотками, 0,00 грн - заборгованість за комісіями.
Також, представник позивача надав виписки з особового рахунку відповідача від первісного кредитора на підтвердження отримання кредитних коштів, відповідно яких судом встановлено: 
- з 06.01.2021 до 10.01.2021 списань 8012,00 грн, з них 12,22 грн відсотки;
- з 11.01.2021 до 10.02.2021 списань 4991,09 грн, з них 379,59 грн відсотки, зарахування 5157,22 грн;
- з 11.02.2021 до 10.03.2021 списань 7522,99 грн, з них 369,49 грн відсотки, зарахування 4000,00 грн;
- з 11.03.2021 до 10.04.2021 списань 5813,38 грн, з них 563,38 грн відсотки, зарахування 4370 грн;
- з 11.04.2021 до 10.05.2021 списань 7030,21 грн, з них 689,21 грн відсотки, зарахування 4192,50 грн;
- з 11.05.2021 до 10.06.2021 списань 10924,27 грн, з них 876,07 грн відсотки, зарахування 5500,00 грн;
- з 11.06.2021 до 10.07.2021 списань 7837,45 грн, з них 998,45 грн відсотки, зарахування 7500,00 грн;
- з 11.07.2021 до 10.08.2021 списань 12569,12 грн, з них 1015,45 грн відсотки, зарахування 13970,00 грн;
- з 11.08.2021 до 10.09.2021 списань 14950,37 грн, з них 1083,97 грн відсотки, зарахування 8119,00 грн;
- з 11.09.2021 до 10.10.2021 списань 9892,75 грн, з них 1193,11 грн відсотки, зарахування 8760,00 грн;
- з 11.10.2021 до 10.11.2021 списань 4858,68 грн, з них 1305,68 грн відсотки, зарахування 4728,85 грн;
- з 11.11.2021 до 10.12.2021 списань 2987,77 грн, з них 1247,97 грн відсотки, зарахування 3000,00 грн;
- з 11.12.2021 до 10.01.2022 списань 5301,79 грн, з них 1301,79 грн відсотки, зарахування 4695,00 грн;
- з 11.01.2022 до 10.02.2022 списань 5917,22 грн, з них 1417,22 грн відсотки, зарахування 0 грн;
- з 11.02.2022 до 10.03.2022 списань 2836,46 грн, з них 1053,46 грн відсотки, зарахування 13900,00 грн;
- з 11.03.2022 до 10.04.2022 списань 2123,91 грн, з них 1070,45 грн відсотки, зарахування 1053,46 грн;
- з 11.04.2022 до 10.05.2022 списань 2151,61 грн, з них 1081,16 грн відсотки, зарахування 1070,45 грн;
- з 11.05.2022 до 10.06.2022 списань 1166,21 грн, з них 1166,21 грн відсотки, зарахування 54,75 грн;
- з 11.06.2022 до 10.07.2022 списань 2071,38 грн, з них 1145,56 грн відсотки, зарахування 1026,41 грн;
- з 11.07.2022 до 10.08.2022 списань 1210,06 грн, з них 1210,06 грн відсотки, зарахування 0 грн;
- з 11.08.2022 до 10.09.2022 списань 3585,40 грн, з них 1273,63 грн відсотки, зарахування 2311,77 грн;
- з 11.09.2022 до 10.10.2022 списань 1276,98 грн, з них 1276,98 грн відсотки, зарахування 0 грн;
- з 11.10.2022 до 10.11.2022 списань 1319,54 грн, з них 1319,54 грн відсотки, зарахування 0 грн;
- з 11.11.2022 до 10.12.2022 списань 1276,98 грн, з них 1276,98 грн відсотки, зарахування 0 грн;
- з 11.12.2022 по 10.01.2023 списань 1319,54 грн, з них 1319,54 грн відсотки, зарахування 0 грн.
Таким чином, станом на 05.01.2023 розмір заборгованості складав 35538,07 грн, з яких 27861,34 грн заборгованість за кредитом, 7676,73 – відсотки за користування кредитними коштами. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За змістом ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач фінансових послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту.
Посилання позивача на Правила споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання товариством додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у Акцепті оферти, що підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як правильно встановив суд першої інстанції, умовами п. 2.1.1 Договору передбачено, що строк дії кредитного ліміту – до 05.01.2023, відповідач після вказаної дати кредитними коштами не користувався, підстави нарахування відсотків на заборгованість у період з 11.01.2023 до 10.12.2023 є необґрунтованими, оскільки нарахування відсотків поза межами дії кредитного договору не допускається.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 в п. 95-108 вказано щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
Отже, матеріалами справи підтверджено. Що строк дії кредитного ліміту завершився 05.01.2023, тому у подальшому банку слід було здійснювати нарахування відсотків відповідно до норм ст. 625 ЦК України, однак у позовній заяві кредитор про це не просив.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 755/15853/15-ц, від 10 лютого 2022 року у справі № 263/1976/16-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України припиняється також і право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку.
З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Суперіум» процентів за користування кредитом після 05.01.2023, тобто поза межами строку кредитування.
Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 після 05.01.2023 не користувався кредитними коштами спростовуються матеріалами справи, оскільки з виписок з рахунку відповідача встановлено, що після 05.01.2023 йому нараховані лише відсотки за користування кредитом, і жодних розрахунків він не здійснював.
Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням, не підтверджені жодними доказами.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» слід залишити без задоволення, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2026 року – без змін.
Керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» – залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог – залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 27 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: