УХВАЛА
Іменем України

18 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 686/24077/25
провадження № 61-7456ск26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. 
вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Хмельницької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовомдо держави Україна в особі Хмельницької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивував тим, що в провадженні дізнавачів Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження № 42017241010000043 про вчинення кримінального правопорушення у формі невиконання рішення суду, яке вступило в законну силу, досудове розслідування якого є неефективним.
Зазначив, що розслідування зазначеного кримінального провадження триває з листопада 2017 року, однак за цей час орган досудового розслідування до тепер не подав обвинувальний акт до суду, оскільки працівники поліції займаються бездіяльністю і виносять незаконні рішення про закриття кримінального провадження. Надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та скасування постанов про закриття кримінального провадження, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації, що не відповідає ні його волі, ні вільному волевиявленню.
Моральна шкода, завдана йому незаконними рішеннями полягає у марнуванні часу, який він змушений був витрачати на оскарження незаконних постанов, докладанні додаткових зусиль для організації свого життя.
Тому, адекватним розміром відшкодуванням моральної шкоди за порушення його прав, порушенням честі і гідності, надмірною тривалістю кримінального провадження позивач вважав 65 000 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 23 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовив.
Рішення суду мотивував тим, що позивач, посилаючись на надмірну тривалість досудового розслідування кримінального провадження № 42017241010000043, не довів належними та допустимими доказами неправомірності дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, факту заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, а також причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та бездіяльності відповідача, що є його процесуальним обов`язком.
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
Хмельницький апеляційний суд постановою від 12 травня 2026 року скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2026 року - без змін.
Постанову мотивував тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок держави.Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на доведеність вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи. Апеляційна скарга не містить обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування судового рішення у справі.
Узагальнені доводи касаційної скарги
02 червня 2026 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2026 року, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Підставою касаційного оскарження зазначив пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зокрема, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, висловлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, постановах Верховного Суду: від 14 лютого 2022 року у справі № 550/336/21, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, від 24 березня 2020року у справі № 818/607/17, від 03 серпня 2022 року у справі № 461/5201/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17, від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19, від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17.
Процесуальні передумови вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Дослідивши матеріали касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм права, на що послався заявник.
Встановлені судами обставини
У кримінальному провадженні від 15 листопада 2017 року № 42017241010000043 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 382 КК України досудове розслідування проводиться слідчим відділом Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.
Кримінальне провадження розпочала Хмельницька місцева прокуратура на виконання ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 10 листопада 2017 року, якою суд зобов`язав прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 щодо невиконання головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - УДВС ГТУЮ у Хмельницькій області), посадовими особами Хмельницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ у Хмельницькій області (далі - Хмельницький МВ УМВС у Хмельницькій області) та посадовими особами Управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області (далі - УДМС у Хмельницькій області) постанови Хмельницького окружного адміністративного суду Хмельницької області від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 про зобов`язання Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 та видати йому на руки.
Державний виконавець відкрив виконавче провадження та надав боржнику строк на самостійне його виконання.
05 жовтня 2012 року Хмельницький окружний адміністративний суд змінив сторону виконавчого провадження - боржника з Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області на УДМС у Хмельницькій області.
Згідно з повідомленням Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області № 796 на ім`я ОСОБА_1 22 листопада 2012 року оформив новий паспорт громадянина України НОМЕР_1 (взамін втраченого), який власноруч отримав ОСОБА_1 
ОСОБА_1 неодноразово подавав до Окружної прокуратури міста Хмельницького та органу досудового розслідування клопотання про допити певних осіб та проведення інших слідчих дій, повідомлення про підозру, за результатами розгляду яких прокурорами та слідчими виносилися постанови про відмову в їх задоволенні.
Зараз ОСОБА_1 у цьому кримінальному провадженні перебуває в статусі заявника.
За результатами досудового розслідування 30 квітня 2020 року, 20 березня 2021 року, 20 жовтня 2022 року та 12 січня 2024 року слідчі приймали рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, які ухвалами від 25 лютого, 29 вересня 2021 року, 08 листопада 2022 року та 19 лютого 2024 року слідчі судді Хмельницького міськрайонного суду скасували.
Судові рішення, які встановлюють неналежне виконання службових обов`язків працівниками органів прокуратури, або їх бездіяльність під час здійснення нагляду, відсутні.
На сьогодні досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває.
Ці обставини встановлені судом у справі № 686/10960/24.
Позиція Верховного Суду
Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статі 1167 ЦК України.
Пункти 2-3 частини другої статті 1167 ЦК України встановлюють, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина шоста статті 1176 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.
Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
За частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди (стаття 55 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
ОСОБА_1 у зазначеному кримінальному провадженні перебуває в статусі заявника, зі змісту його позовної заяви не вбачається, що він ініціював питання про залучення його потерпілим чи оскаржував рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні його потерпілим відповідно до статті 303 КПК України.
Сам по собі факт скасування слідчими суддями постанов органу досудового розслідування про закриття відповідного кримінального провадження не може свідчити про спричинення позивачу моральної шкоди.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права подібних правовідносинах висловлений у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 686/27967/19 та від 31 травня 2024 року у справі № 463/9819/21.
Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 дійшов висновку про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.
У цій справі суди виснували, що позивач не довів заподіяння йому шкоди внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження, незаконної бездіяльності службових осіб органу державної влади.
Посилання заявника на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, постановах Верховного Суду: від 14 лютого 2022 року у справі № 550/336/21, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, від 24 березня 2020року у справі № 818/607/17, від 03 серпня 2022 року у справі № 461/5201/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17, від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19, від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 є безпідставними, оскільки вони хоча і стосуються подібних правовідносин, проте зроблені за інших фактичних обставин.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків місцевого суду та суду апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди заявника з наданою судами оцінкою доказам на підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди, проте, на підставі вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.
У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже висловив у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до таких висновків.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження закасаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Хмельницької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська