ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026 року м.Дніпро Справа № 912/3135/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Висоцького А.М. (доповідач по справі)
суддів: Кошлі А.О., Левшиної Г.В.
секретар судового засідання: Гетьманенко С.М.
за участю представників сторін у справі:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРИВАТ" – Кравченко Я.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС"
на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026, суддя суду першої інстанції Кузьміна Б.М., м. Кропивницький, повний текст рішення складено та підписано 17.04.2026
по справі № 912/3135/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРИВАТ" (м. Запоріжжя)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" (м. Кропивницький)
про стягнення 375 869,28 грн, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина.
У грудні 2025 року до Господарського суду Кіровоградської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОПРИВАТ" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" про стягнення 375 869,28 грн. основного боргу.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 864 К-З від 30.09.2024 в частині поставки оплаченого товару.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 у справі № 912/3135/25 позовні вимоги задоволені повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" (вул. Тараса Карпи, 84, кімн. 414, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код - 33423315) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРИВАТ" (вул. О. Матросова, 8-А, м. Запоріжжя, 69057, ідентифікаційний код - 32405363) 375 869,28 грн, а також 4 510,43 грн. судового збору.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами 30.09.2024 укладений Договір поставки № 864 К-З за умовами якого продавець (відповідач) зобов`язаний передати у власність покупця (позивача) товари, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар, а саме: просо в кількості 260 +/- 10% тон (п. 1.1.). 
Платіжною інструкцією № 2431 від 30.09.2024 позивач переказав відповідачу кошти в розмірі 2 000 541,00 грн з призначенням платежу: "Оплата за просо згідно рахунку № 44 від 30.09.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 333423.50 грн".
На виконання Договору відповідач частково поставив товар позивачу в обсязі 195,72 т на загальну суму 1 624 671,72 грн. Залишок непоставленого товару становив 45,280 т на суму 375 869,28 грн.
Позивач 20.10.2025 надав відповідачу заявку № 20/10-01 від 20.10.2025 на поставку (отримання) Товару в кількості 45,280 т на суму 375 869,28 грн. із зазначенням необхідних даних для поставки. Однак відповідач у поставці товару відмовив. 
Відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту та поновлення порушеного права позивача є стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 375 869,28 грн.
Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Центрального апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 у справі № 912/3135/25.
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного дослідження обставин справи, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам та наявним у справі доказам. 
На думку відповідача судом невірно застосовані норми частини першої статті 690 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо покупець без достатніх підстав не приймає товар або відмовляється його прийняти, продавець має право вимагати прийняття та оплати товару або відмовитися від договору, а також судом не враховано тієї обставини, що позивач після листа від 29.11.2024 фактично заявив про втрату інтересу до подальшого виконання договору та тривалий час не забезпечував самовивіз продукції. Вважає, що в даному випадку має місце прострочення кредитора. 
Апелянт зазначає про суперечливість висновків суду першої інстанції щодо належної якості товару. Вказує, що саме посилання позивача на нібито неналежну якість продукції стали підставою для фактичної відмови від подальшого її прийняття. 
Вважає, що товар був належним чином наданий у розпорядження покупця у розумінні статті 664 Цивільного кодексу України, а ризик випадкового знищення товару з цього моменту перейшов до покупця. 
Скаржником наводяться докази щодо незмінності товару, оскільки відповідно до наданих доказів обсяги зібраного врожаю проса відповідають обсягам вказаним в договорі поставки № 864 К-З від 30.09.2024 року.
Крім того, апелянт зазначає про порушення судом норм процесуального права. Вказуючи на той факт, що суд формально зосередився виключно на неможливості пошуку у Єдиному державному реєстрі судових рішень окремих постанов, реквізити яких могли бути зазначені некоректно та на які він посилався, як на практику, необхідну для застосування, фактично не надав оцінки самій суті правової позиції. 
Просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 у справі № 912/3135/25 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «АГРОПРИВАТ» відмовити повністю. 
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.
Відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 912/3135/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Висоцький А.М. (доповідач), судді: Кошля А.О., Левшина Г.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2026.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи № 912/3135/25 на адресу Центрального апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 у справі № 912/3135/25 залишено без руху. Скаржнику запропоновано у строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме подати докази доплати судового збору в сумі 1691,88 грн. на відповідні реквізити суду апеляційної інстанції.
20.05.2026 через систему «Електронний суд» скаржник подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучив докази сплати судового збору в сумі 1691,88 грн. (платіжна інструкція № 1529 від 19.05.2026).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 у справі № 912/3135/25; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали; призначено справу № 912/3135/25 до розгляду на 23.06.2026 о 10 год. 30 хв.; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 65, в залі судових засідань № 201; явка представників учасників справи визнана необов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів. 
До Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 912/3135/25.
Участь у судовому засіданні 23.06.2026 взяла представниця Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРИВАТ" – Кравченко Я.І.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. 
22.06.2026 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" – Іщенко Н.М. подано клопотання про розгляд справи без участі представника. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 по справі № 912/3135/25, незважаючи на відсутність представників окремих учасників справи, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників у цьому випадку не повинна перешкоджати здійсненню правосуддя. 
Фактичні обставини, встановлені судом.
30.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОПРИВАТ" (Покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" (Продавець) уклали Договір поставки № 864 К-З (далі – Договір), (а.с. 12), за умовами якого:
- Продавець зобов`язаний передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язаний прийняти та оплатити Товар, а саме: просо в кількості 260 +/- 10% тон (п. 1.1.);
- ціна за одну тону проса, відвантаженого Покупцю, складає 8301,00 в т.ч. ПДВ 20% - 1383,00 грн (п. 2.1.);
- загальна сума договору складає 2 158 260,00 грн (п. 2.2.);
- умова поставки FCA (товар завантажений в транспортний засіб на складі Продавця), відповідно до правил Інкотермс 2020 на складі Продавця. Пункт поставки: Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Трепівка, вул. Київська, 36А. Покупець в електронному вигляді надає перелік автотранспортних засобів та ПІБ водіїв і їх телефони (п. 2.3.);
- загальна сума даного договору визначається як наростаюча сума за всіма поставками, зробленими протягом усього терміну дії даного договору (п. 2.3);
- умови оплати товару: оплата в розмірі 2 000 000,00 (два мільйони) грн. від суми поставки Товару здійснюється Покупцем після виставленого Продавцем рахунку-фактури до початку відвантаження Товару. Остаточний розрахунок та загальна сума поставки буде скоригована після завантаження останнього автомобіля (п. 3.1.),
- просо має відповідати наступним якісним характеристикам: бути без сторонніх запахів (кислих, прілих, та мати інші неприємні запахи). Допустима вологість до 13% (п.5.1.),
- якість поставленого Продавцем товару, визначена виробничо-технічною лабораторією Продавця (п. 5.2.),
- договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного його виконання сторонами (п. 9.1.).
На підставі Договору відповідач виставив позивачу рахунок від 30.09.2024 № 44 (а.с. 24) на суму 2 158 260,00 грн.
Платіжною інструкцією № 2431 від 30.09.2024 (а.с. 13) позивач переказав відповідачу кошти в розмірі 2 000 541,00 грн з призначенням платежу: "Оплата за просо згідно рахунку № 44 від 30.09.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 333423.50 грн".
На виконання Договору відповідач частково поставив товар позивачу в обсязі 195,72 т на загальну суму 1 624 671,72 грн за видатковими накладними: від 01.10.2024 № 217 в кількості 40,6 т на суму 337 020,60 грн, від 02.10.2024 № 218 - 41,54 т на суму 344 823,54 грн, від 14.10.2024 № 226 - 38,6 т на суму 320 418,60 грн, від 15.10.2024 № 227 - 36,32 т на суму 301 492,32 грн, від 18.11.2024 № 262 - 38,66 т на суму 320 916,66 грн (а.с. 58-на звороті - 60). Зазначена поставка також підтверджується товарно-транспортними накладними від 01.10.2024 № 154, від 02.10.2024 № 156, від 14.10.2024 № 194, від 15.10.2024 № 195, від 18.11.2024 № 266 (а.с. 61-63).
Залишок непоставленого товару становив 45,280 т на суму 375 869,28 грн.
Позивач 20.10.2025 надав відповідачу заявку № 20/10-01 від 20.10.2025 (а.с. 27) на поставку (отримання) Товару в кількості 45,280 т на суму 375 869,28 грн із зазначенням дати поставки, даних транспортного засобу організації Покупця, даних водія організації Покупця тощо.
У відповідь на заявку позивача від 20.10.2025 № 20/10-01 відповідач листом від 29.10.2025 № 64 (а.с. 14-15) повідомив, що не може підтвердити заявку на поставку (отримання) Товару та послався на завдання відповідачу збитків внаслідок зберігання Товару та на списання Товару.
07.11.2025 позивач звернувся до відповідача з письмовою досудовою претензією № 07/11-01 від 07.11.2025 (а.с. 25-26) на суму 375 869,28 грн, якою вимагав у строк до 01.12.2025 включно забезпечити позивачу поставку останньої партії товару (проса) в кількості 45,280 т на умовах Договору, а в разі неможливості виконати дану вимогу - у строк до 01.12.2025 включно сплатити (повернути) позивачу залишкову вартість сплаченого та непоставленого товару в розмірі 375 869,28 грн.
Листом від 26.11.2025 № 70 (а.с. 21-22) відповідач претензію позивача від 07.11.2025 № 07/11-01 відхилив, зазначивши, що вважає її безпідставною, оскільки відповідач діяв відповідно до умов Договору та норм чинного законодавства України. Послався на прострочення покупця (позивача) та повідомив про утилізацію залишків непоставленого товару.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Мотивувальна частина.
Відповідно до частини першої ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною другою ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з таких підстав.
Пунктом 1 частиною другої ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За своїм змістом та правовою природою укладений Договір є договором поставки.
Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
З матеріалів справи вбачається сплата 30.09.2024 позивачем на рахунок відповідача, що вказаний в Договорі, коштів у розмірі 2 000 541,00 грн.
Крім того, позивач 20.10.2025 надав відповідачу заявку № 20/10-01 на поставку (отримання) Товару в кількості 45,280 т на суму 375 869,28 грн. із зазначенням необхідних даних для поставки. 
Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною першою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Згідно приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.
За приписами частин першої-другої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апелянта стосовно втрати інтересу позивача до подальшого виконання договору. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України задекларований принцип свободи договору, передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладеним сторонами Договором поставки № 864 К-З від 30.09.2024, а саме п. 9.1. визначено, що «Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного його виконання Сторонами». 
Докази того, що сторони узгодили інший термін поставки товару за Договором, ніж передбачений в п. 9.1, в матеріалах справи відсутні.
В свою чергу, сторонами узгоджені умови поставки. П. 2.3. Договору передбачена поставка на умовах FCA (товар завантажений в транспортний засіб на складі Продавця), відповідно до правил Інкотермс 2020 на складі Продавця. Пункт поставки: Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Трепівка, вул. Київська, 36А. Покупець в електронному вигляді надає перелік автотранспортних засобів та ПІБ водіїв і їх телефони. 
Зазначена умова Інкотермс-2000 передбачає, що у випадку, коли місцем, названим у договорі як місце доставки, є площі продавця, поставка є завершеною, коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий покупцем.
Отже, визначені сторонами умови договору фактично визначають, що поставка товару може здійснюватися у будь-який час протягом строку дії договору, який, як вже зазначалося вище, не встановлений. 
Враховуючи здійснену позивачем фактичну передплату, у відповідача виникли зобов`язання з поставки товару у відповідному обсязі та на суму здійсненої передплати в розмірі 375 869,28 грн. на підставі заявки на поставку (отримання) товару в кількості 45,280 т № 20/10-01 від 20.10.2025. 
Відповідно до статей 525-526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Інших умов, відмінних від приписів Цивільного кодексу України, договором поставки № 864 К-З від 30.09.2024 не визначено.
Відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. 
Зі змісту зазначеної норми права випливає, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (постанова Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 911/1958/18).
Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів поставки товару, а також відсутність доказів повернення сплачених як передоплата за товар грошових коштів у розмірі 375 869,28 грн, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта щодо зазначення позивачем про неналежну якість продукції та як наслідок фактичну відмову від подальшої поставки товару. 
Частиною першою статті 14 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип диспозитивності господарського судочинства, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Питання якості товару не є предметом дослідження у межах цього спору, оскільки спірним залишається лише питання правомірності/неправомірності відмови у поставці за договором на суму внесеної попередньої оплати у розмірі 375 869,28 грн. 
П. 5.1. Договору дійсно встановлені характеристики до якості товару – проса. Однак, зважаючи на природу договору поставки, претензії щодо якості поставленого товару може заявляти лише покупець. При цьому, позивачем не заявлялися позовні вимоги щодо неналежної якості поставленого товару, або будь-які похідні від них вимоги. 
Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо необхідності доведення незмінності товару. 
Частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
В свою чергу частиною другою стаття 184 Цивільного кодексу України передбачено, що річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.
Предметом укладеного між сторонами договору поставки є товар — просо в кількості 260 ± 10 % тон (п. 1.1 договору), тобто річ, визначена родовими ознаками.
Колегія суддів звертає увагу, що договором не передбачено обов`язку продавця реалізувати якийсь конкретний визначений сторонами товар. Визначена лише характеристика його виду (просо) та кількість. 
При цьому, зберігання товару не є складовою договору поставки за замовчуванням. 
Відповідно до норм частини першої статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Натомість, умови укладеного сторонами договору поставки взагалі не містять норм, які б зобов`язували сторони зберігати товар. Інших доказів, які б підтверджували доручення обов`язків зі зберігання товару, сторонами також суду не надано. 
В свою чергу, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до приписів частини першої статті 668 Цивільного кодексу України. 
Тому дії відповідача щодо товару, до моменту передачі його покупцеві в розумінні статті 664 ЦК України, не мають для вирішення цього спору правового значення. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно відсутності в даному випадку прострочення покупця, як кредитора. 
Відповідно до частини першої ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Зважаючи на той факт, що умовами договору (п. 9.1.) не передбачено конкретних строків поставки товару, як і строків подання заявок покупцем на поставку товару, дії покупця не можна розцінювати як відмову від договору або від прийняття товару. 
Щодо доводів апелянта щодо необхідності надання оцінки судом першої інстанції суті правової позиції, незважаючи на неможливість пошуку у Єдиному державному реєстрі судових рішень окремих постанов, реквізити яких могли бути зазначені некоректно, колегія суддів констатує.
Частиною першою статті 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Частина третя статті 13 ГПК України встановлює обов`язок для кожної сторони доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України). 
Відповідно до частини першої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Своєю чергою частина п`ята статті 236 ГПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Натомість, як вже зазначалось вище, суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України має певні обмеження при перегляді рішення суду першої інстанції, переглядає справу лише за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів констатує, що апелянтом не наведено конкретних фактів, які правові позиції наведені відповідачем залишилися поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати оцінку правомірності таких процесуальних дій. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування чи зміни рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 по справі № 912/3135/25, за результатами його апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 по справі № 912/3135/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 у справі № 912/3135/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2026 у справі № 912/3135/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 24.06.2026.

Головуючий суддя Висоцький А.М. 

Судді Кошля А.О. 

Левшина Г.В.