Справа № 944/5661/25
Провадження №2-а/944/32/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого судді Поворозника Д.Б., 
за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту національної поліції, інспектора першого взводу першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Стадника Івана Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 09 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5901397 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити.
На обґрунтування позову покликається на те, що постановою серії ЕНА № 5901397 від 09 жовтня 2025 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн за те, що він 09 жовтня 2025 року по автодорозі М-10, Львів-Краковець, 47 км 900 м, керував транспортним засобом Ford Galaxy, номерний знак НОМЕР_1 , в ході розгляду справи не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, здійснив рух на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності транспортних засобів на ній та не маючи наміру здійснити поворот ліворуч або розворот, чим порушив, чим порушив п.п. 2.1 а, 2.1 б – а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); та 11.5 ПДР – на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки). Дане правопорушення кваліфікується за ч.2 ст.122 КУпАП. З даною постановою він не погоджується та вважає її безпідставною, оскільки зупинку його автомобіля було здійснено по одній підставі, а постанову було складено по іншій. А будь-які належні докази вчинення ним вказаного правопорушення відсутні. 
Ухвалою судді від 22 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 
03 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Головного управління Національної поліції у Львівській області Гій А.А., в якому було зазначено наступне.
Листом ГУ НП у Львівській області від 25.11.2025 за вих. № 187728-2025 (1055368) проінформовано, що відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5901397 від 09.10.2025 винесена відносно ОСОБА_1 працівником УПП у Львівській області ДПП.
Аналізуючи зміст позовної заяви чітко проглядається, що позивач самостійно вказує на працівника, який виніс оскаржувану постанову, зазначаючи звання, посаду, орган, в якому такий проходить службу і відповідно перебуває у трудових відносинах. Поліцейський 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області сержант поліції Стадник Іван Іванович не є працівником ГУНП у Львівській області, відтак жодною посадовою особою ГУНП у Львівській області жодних протиправних дій до позивача вчинено не було. Одночасно, що позовної заяви позивачем долучено копію оскаржуваної постанови, в якій містяться відомості про особу, яка винесла дану постанову та орган, в якій така проходить службу, а саме, УПП у Львівській області.
Відповідно, Головне управління Національної поліції у Львівській області не може та не повинно відповідати за позовом про визнання протиправним та скасування постанови, винесеної працівником іншого територіального органу поліції – працівником управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, а тому просило у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області відмовити повністю.
21 січня 2026 року до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 , в якому він просив залучити до участі співвідповідача працівника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції 1 взводу 1 роти 1 батальйону сержанта поліції Стадника Івана Івановича.
Ухвалою судді від 21 січня 2026 року було залучено як співвідповідачів Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйну Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту національної поліції Стадника Івана Івановича.
17 лютого 2026 року представник Департаменту патрульної поліції Решетняк О.А. подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти задоволення позову. 
На обґрунтування заперечення зазначила, що інспектор чітко спостерігав факт допущення Позивачем порушення вимог ПДР України, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом винесення постанови. Відповідно до постанови, 09 жовтня 2025 року, близько о 17 год. 16 хв, на автодорозі М10 Львів-Краковець 47 км+ 900м, позивач керував транспортним засобом Ford Galaxy, номерний знак НОМЕР_1 , на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, не зайнявши правого краю на проїзній частині, при відсутності інших транспортних засобів на ній та не маючи наміру здійснити поворот ліворуч або розворот та в ході розгляду справи не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. п 2.1 а, 2.16 та 11.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП інспектор Стадник І.І. виніс постанову по справі про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу 510 (п`ятсот десять) гривень. 
Також звертає увагу суду на те, що оскаржувана постанова згідно наказу МВС «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» від 18.12.2018 № 1026 – строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб. 
Виходячи з цього, відеозапис не є збереженим. Управлінню патрульної поліції не були відомі наміри позивача скасовувати постанову, та про необхідність збереження відеозапису з відеореєстраторів того дня. Однак, у самій постанові чітко зазначено, що відеофіксація правопорушення здійснювалась за допомогою нагрудного відеореєстратора (боді-камери) №474458. Отже, факт здійснення відеозапису під час розгляду події зафіксований належним чином та офіційно підтверджений. Водночас відсутність відеозапису на момент розгляду справи обумовлена виключно технічними та організаційними строками його зберігання, а не відсутністю самого запису чи його неналежним веденням. 
Згідно з установленим порядком обробки та зберігання матеріалів відеофіксації, записи з нагрудних відеореєстраторів зберігаються обмежений строк (30 днів), після чого автоматично видаляються, якщо не були витребувані або збережені в установленому порядку. Позивач своєчасно не звернувся до належного відповідача (УПП у Львівській області ДПП), а натомість першочергово звернувся до іншого органу (ГУНП у Львівській області ), що об`єктивно призвело до втрати часу та спливу встановленого строку зберігання відеозапису. 
Таким чином, саме дії (або бездіяльність) позивача спричинили неможливість отримання відповідного відеоматеріалу після завершення строку його зберігання. Сам по собі факт відсутності відеозапису після спливу строку його зберігання не свідчить про те, що відеофіксація не здійснювалася, а також не спростовує зафіксовані посадовою особою обставини правопорушення, викладені в постанові. 
Закон не ставить чинність постанови у залежність від обов`язкового збереження відеозапису понад установлений строк, особливо якщо його втрачено з причин, що не залежать від відповідача.
В частині судових витрат, позивач зазначає, що судові витрати, які він поніс за підготовку позовної заяви становлять 7000 грнч, очікується понести судові витрати в орієнтовному розмірі 10000 грн, що становлять витрати на професійну правничу допомогу. За здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат має право на винагороду у формі гонорару, який сплачується клієнтом на підставі договору про надання правової допомоги. Водночас, процесуальне законодавство відносить витрати на професійну правничу допомогу до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та передбачає можливість їх компенсації учаснику, на користь якого ухвалене судове рішення за рахунок іншого учасника, який програв судовий процес. Для стягнення витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката на учасника покладається обов`язок підтвердження здійснення ним відповідних витрат та їх розмір, хоча такого підтвердження у позовних вимогах, а також додатках Позивач не надає. Кодекс адміністративного судочинства України містить положення, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Жодних належних та допустимих доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу Позивачем не надано. До матеріалів справи не долучено жодного документа, який би підтверджував фактичне понесення таких витрат, їх розмір або обсяг наданих правничих послуг. Тому на даний час подавати клопотання на заявлений, орієнтовний та необґрунтований розрахунок не видається можливим, оскільки клопотати про зменшення орієнтовного/очікуваного розрахунку не передбачено процесуальним законодавством. Відсутність документального підтвердження понесення вказаних витрат є підставою для відмови у задоволення вказаної позовної вимоги.
Підсумовуючи вищенаведене стверджує, що немає підстав для скасування постанови, а вимоги позивача не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Позивач в судове засідання не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. 
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не прибу, про розгляд справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав, у своєму відзиві просив проводити розгляд справи без його участі. 
Відповідач поліцейський першого взводу першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Стадник Іван Іванович в судове засідання не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. 
Враховуючи наведене вище, подані сторонами у справі позовну заяву, відзив на позовну заяву, суд вважає, що розгляд справи можливо провести у відсутності сторін (їх представників), на підставі наявних доказів. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. 
Як встановив суд, постановою серії ЕНА № 5901397 від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Як вбачається із змісту цієї постанови, підставою накладення адміністративного стягнення було те, що 09 жовтня 2025 року по автодорозі М-10, Львів-Краковець, 47 км 900 м, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Galaxy, номерний знак НОМЕР_1 , в ході розгляду справи не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, здійснив рух на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності транспортних засобів на ній та не маючи наміру здійснити поворот ліворуч або розворот, чим порушив, чим порушив п.п. 2.1 а, 2.1 б: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); п. 11.5 ПДР – на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному
напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки). Дане правопорушення кваліфікується за ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить, зокрема, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Правила дорожнього руху затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Підунктами 2.1а і 2.1б ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон).
Пунктом 11.5 ПДР України передбачено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки)
Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. 
Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. 
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вуличнодорожній мережі. У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі на місці вчинення правопорушення.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Згідно із 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, відповідно до змісту наведених вище норм КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення є законною лише у випадку її винесення уповноваженим законом органом (посадовою особою) на підставах і в порядку, встановлених законодавством, з умови підтвердження факту вчинення особою правопорушення належними, допустимими та достатніми доками.
Такий обов`язок органів (посадових осіб) Національної поліції, які уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, кореспондується з їх обов`язками як суб`єктів владних повноважень дотримуватись при прийнятті рішень критеріїв, визначених ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. 
Також відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак всупереч вимогам наведених норм відповідач не надав жодних доказів, передбачених ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 спірного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.
Жодних доказів того, що ОСОБА_1 09 жовтня 2025 року на автодорозі М-10 Львів-Краковець, 47 км 900 м, керував транспортним засобом Ford Galaxy, номерний знак НОМЕР_1 , в ході розгляду справи не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, здійснив рух на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності транспортних засобів на ній та не маючи наміру здійснити поворот ліворуч або розворот, зокрема фото-чи відеозаписів, пояснень свідків, працівниками поліції суду не надано. В самій постанові також не вказано про наявність будь-яких додатків, наявність будь-яких доказів до неї.
Також слід зазначити, що відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б належним чином підтвердили факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та, відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Щодо наведених у відзиві тверджень відповідача про те, що інспектор чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР України, в постанові зазначено, що відеофіксація правопорушення здійснювалась за допомогою нагрудного відеореєстратора (боді-камери) №474458, проте строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів становить 30 діб, в зв`язку з чим відеозапис не є збереженим, однак саме дії (бездіяльність) позивача який своєчасно не звернувся до належного відповідача (УПП у Львівській області ДПП), а першочергово звернувся до іншого органу (ГУНП у Львівській області ), що об`єктивно призвело до втрати часу та спливу встановленого строку зберігання відеозапису, спричинили неможливість отримання відповідного відеоматеріалу, суд зазначає таке. 
Відповідач посилається на те, відповідно до п. 3 розділу VIII «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, строк зберігання відеозаписів становить з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, - 30 діб. 
У зв`язку з тим, що подія мала місце 09 жовтня 2025 року, станом на день подання відзиву завершився вказаний строк зберігання матеріалів відеофіксації правопорушення та, відповідно, не можливо долучити його як доказ до матеріалів справи. 
Однак, на думку суду, такі доводи відповідача не можуть бути свідченням законності оскаржуваної постанови, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України зміст якої наведено вище, саме на відповідачів як суб`єктів владних повноважень, покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення. 
Саме посилання в оскаржуваній постанові на здійснення відеофіксації за допомогою нагрудного відеореєстратора (боді-камери), без долучення відеозапису на відповідному носії, на думку суду, не є належним та достатнім доказом у справі. 
А згідно з ч. 1 ст. 9 цього Кодексу розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Також слід зазначити, що відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи наведене вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що оскаржена постанова від 09 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5901397 є необґрунтованою та протиправною, а тому її слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Також згідно з банківською квитанцією від 27 жовтня 2025 року ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 605 гривень 60 копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу,стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Квитанцією від 27 жовтня 2025 року, яку було долучено до матеріалів справи на підставі клопотання ОСОБА_1 , підтверджується сплата судовго збору в розмірі 605 гривень 60 копійок.
Однак, варто також зазначити, що до суду не було подано жодних доказів щодо понесених витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу.
Отже, зважаючи на те, що суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо понесених судових витрат ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на його користь слід стягнути судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.
Керуючись, ст. ст. 122, 245, 247, 252, 268, 287-289 КУпАП, ст. ст. 5, 9, 10, 118-123, 246-248, 272, 286 КАС України суд,
вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 09 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5901397, і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач – Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108833, юридична адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19;
відповідач - інспектор першого взводу першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Стадник Іван Іванович, службова адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19. 

Суддя Д.Б.Поворозник