ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2026 р. 	Справа № 480/1675/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.02.2026, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 23.02.26 по справі № 480/1675/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій просила:
1) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 24.01.2025 № 184050008792, прийняте Відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
2) зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , що враховується для призначення пенсії, при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком, період її роботи кухаркою у аграрно-пайовому об`єднані «Терн» (з 04.07.1997 р. в Товаристві з обмеженою відповідальністю агрофірма «Терн») з 28 квітня 1993 року по 1998 рік.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.01.2025 №184050008792 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 28.04.1993 до 31.12.1998 в Аграрно-пайовому об`єднанні "Терн" (у подальшому з 04.04.1997 - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Терн") на посаді кухарки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 17.01.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 28.04.1993 до 31.12.1998 в Аграрно-пайовому об`єднанні "Терн" (у подальшому з 04.04.1997 - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Терн") на посаді кухарки.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задовольнити, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 у справі № 480/1675/25 скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що для підтвердження стажу роботи, Позивачем надано довідки від 15.10.2024 № 1549 та від 17.01.2025 № 101. При дослідженні вищезазначених архівних довідок встановлено, що в довідка не повно зазначено ім`я та по-батькові, також зазначено прізвище “ ОСОБА_2 ” а в свідоцтві про розірвання шлюбу “ ОСОБА_3 ”, отже, немає можливості зарахувати період роботи з 1993 по 1998. Відповідно до наданих документів, загальний страховий стаж роботи для призначення пенсії складає 26 років 06 місяців 22 дні, що недостатньо для призначення пенсії, відповідно до ст. 26 Закону №1058 (менше 31 років).
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч.4 статті 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після досягнення 60 років, а саме 17.01.2025, звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення їй пенсії, що була розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності, рішенням якого від 24.01.2025 №184050008792 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV у зв`язку з відсутністю страхового стажу.
Зокрема, вказано, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви встановлено, що до страхового стажу не зараховано:
періоди роботи з 1993 по 1998, оскільки в довідках від 15.10.2024 №1549, від 17.01.2025 №101 зазначене неповне ім`я, по батькові. Також зазначене прізвище ОСОБА_2 , а в свідоцтві про розірвання шлюбу - ОСОБА_3 ;
період з 07.02.2002 по 27.09.2005, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 12 серпня 1993 року № 637 за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
При цьому, у рішенні також вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 6 місяців та 22 дні за необхідних 31 рік.
Не погоджуючись з цим рішенням в частині не зарахування позивачу стажу роботи у період з 1993 року до 1998 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка позивача містить записи про період роботи позивача, в книжці є посилання на підставу внесення таких записів з зазначенням номера та дати розпорядження та рішення правління АПО "Терн", записи не містять виправлень, підчисток. При цьому допущені помилки в архівних довідках Комунальної установи "Недригайлівський трудовий архів" від 15.10.2024 №1549 та від 17.01.2025 №101, ч и у книзі розрахунку по оплаті праці, на підставі якої видані такі довідці, в частині написання прізвища позивача жодним чином не впливає на записи в трудовій книжці, не спростовує їх, не свідчить про неналежність трудової книжки НОМЕР_2 , виписаної 08.08.1984. Крім того, суд наголошує, що територіальний орган Пенсійного фонду, як орган державної влади, був непослідовним в частині зарахування періодів роботи позивача до її страхового стажу. Зокрема, в оскаржуваному рішенні відповідач визначає період, у зарахуванні якого він відмовив позивачу - з 1993 року до 1998 року. Втім з форми РС-право судом встановлено, що частину спірного періоду у Аграрно-пайовому об`єднанні "Терн" відповідачем таки було зараховано до страхового стажу, зокрема, періоди 01.02.1999-30.11.19999, 01.02.2000-31.10.2000, 01.02.2001-28.02.2001. Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 28.04.1993 до 31.12.1998 в Аграрно-пайовому об`єднанні "Терн" (у подальшому з 04.04.1997 - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Терн") на посаді кухарки не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим, враховуючи приписи статті 9 КАС України, вважає необхідним визнати таке рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком в частині не зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 1993 року до 1998 року протиправним та скасувати, та зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 17.01.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 28.04.1993 до 31.12.1998 в Аграрно-пайовому об`єднанні "Терн" (у подальшому з 04.04.1997 - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Терн") на посаді кухарки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 вказаної статті Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Приписами частини другої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Судовим розглядом встановлено що позивач досягла 60-річного віку станом на 18.10.2024.
Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком після набуття нею встановленого законом 60-річного віку, її загальний страховий стаж повинен був становити не менше 31 років.
За змістом частини першої ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV).
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно із абзацом 1 пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами п. 26 Порядку № 637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 439/1148/17.
Крім цього, у разі невідповідності ім`я, по батькові та прізвища, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і у трудовій книжці, свідоцтві про народження паспортним даним громадянина України, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
При цьому, за змістом позовної заяви у межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності незарахування відповідачем до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, зокрема періоду роботи позивача з 28.04.1993 до 31.12.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 08.08.1984 року.
Так, відповідач зазначає, що періоди роботи позивача з 28.04.1993 до 31.12.1998 скільки в довідках від 15.10.2024 №1549, від 17.01.2025 №101 зазначене неповне ім`я, по батькові. Також зазначене прізвище ОСОБА_2 , а в свідоцтві про розірвання шлюбу - ОСОБА_3 .
Оцінюючи вказані доводи відповідача, суд враховує, що за приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (зі змінами), що була чинна на момент внесення спірного запису до трудової книжки НОМЕР_3 від 08.08.1984 року , трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно із пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.
Пунктом 2.5 Інструкції № 162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інш. виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно із пунктом 2.7 Інструкції № 162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.
Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Вказана позиція також підтверджена Верховним Судом у постанові від 31 січня 2025 року у справі №120/8471/23, яка враховується судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача щодо неможливості зарахування позивачці періоду роботи з 28.04.1993 по 31.12.1998 у зв`язку з наявністю розбіжностей у написанні прізвища, імені та по батькові в довідках від 15.10.2024 №1549 та від 17.01.2025 №101.
Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка НОМЕР_3 , оформлена на ім`я ОСОБА_1 , містить записи про прийняття позивачки 28.04.1993 до АПО «Терн» на посаду кухаря та її звільнення 23.05.2001. Зазначені відомості узгоджуються з паспортними даними позивачки, що підтверджує належність трудової книжки саме їй.
Сам по собі факт наявності неточностей чи неповноти у довідках щодо написання прізвища, ім`я, по батькові не спростовує факту роботи позивачки у спірний період. Оскільки відповідно до вищенаведеної позиції Верховного Суду, працівник не може нести негативні наслідки через недоліки оформлення документів роботодавцем. Вирішальним для підтвердження стажу є встановлення факту виконання роботи, а не відсутність технічних помилок у документах.
З огляду на те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує трудову діяльність особи, а її записи відповідають персональним даним позивачки, наявні у довідках неточності не можуть бути підставою для неврахування спірного періоду роботи до страхового стажу.
За наведених обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючи зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності позивача 28.04.1993 по 31.12.1998 згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому рішення про відмову в призначенні пенсії від від 24.01.2025 № 184050008792, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню, про що вірно дійшов висновку суд першої інстанції.
Враховуючи те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, та недостатність у позивача страхового стажу у зв`язку із незарахуванням пенсійним органом до стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 08.08.1984 року., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність захисту прав позивача у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 17.01.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 28.04.1993 до 31.12.1998 в Аграрно-пайовому об`єднанні "Терн" (у подальшому з 04.04.1997 - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Терн") на посаді кухарки.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 по справі № 480/1675/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова