ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 686/6465/24
провадження № 61-12520св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року під головуванням судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 липня 2024 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
1. В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі чотириста трильйонів гривень.
2. В обґрунтування вимог вказував, що Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 зобов`язав Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у його паспорт громадянина України, який видати йому на руки. Внаслідок умисного, зухвалого невиконання зазначеного судового рішення йому спричинено моральну шкоду, оскільки порушено конституційне право на справедливий суд.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 06 червня 2024 року у задоволенні позову відмовив.
4. Судове рішення мотивовано тим, що позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди, завданої порушенням його конвекційного (конституційного) права на справедливий суд внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 в порядку статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, частини першої статті 23 та статті 1174 ЦК України, статей 8, 55, 56, частини дев`ятої статті 129, статті 129-1 Конституції України.
5.  Хмельницький апеляційний суд постановою від 24 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (УДМС України в Хмельницькій області) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 10 травня 2012 року до 16 жовтня 2023 року, скасував та закрив провадження у справі в частині цих вимог. В іншій частині рішення суду залишив без змін.
6. Апеляційний суд зазначив, що позивач просив відшкодувати моральну шкоду за ввесь період невиконання постанови суду у справі № 2270/14181/11 з часу набрання нею законної сили 10 травня 2012 року до 05 березня 2024 року (позовна заява від 05 березня 2024 року), проте відшкодування моральної шкоди за період з 10 травня 2012 року до 16 жовтня 2023 року було предметом судового розгляду у справі № 686/27348/23, тому наявні підстави для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог. При цьому, зміна позивачем розміру стягнення, обраного, як зазначено у позовній заяві, на власний розсуд, за незмінності підстав позову не свідчить про зміну предмета позову і не спростовує тотожність цих позовів.
7. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення у справі № 2270/14181/11 у період з 17 жовтня 2023 року до 05 березня 2024 року.
8. Крім того, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20 частково задовольнив позов ОСОБА_1 і стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 510 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання УДМС України в Хмельницькій області рішення суду у справі № 2270/14181/11. В іншій частині позову відмовив.
9. При цьому, ОСОБА_1 отримав у 2012 році новий паспорт. Виконавче провадження № 33223826 закінчено у 2018 році.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
10. У вересні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 липня 2024 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
11. Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
12. Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17, від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц, від 03 липня 2019 року у справі 
№ 750/1591/18-ц у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 210/4031/17, від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19, від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/11909/21, від 12 січня 2023 року у справі № 939/1406/20, від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20, від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21,від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21.
13. Суд не витребував оригінали доказів та не надав належної правової оцінки доказам, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
14. У жовтні 2024 року від УДМС України в Хмельницькій області до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
15. Зазначало, що позивач не надав судам доказів заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача. 
16.  ОСОБА_1 видано новий паспорт, що ним не заперечується, тобто вчинені всі необхідні дії для забезпечення його прав.
17. Враховуючи наявність судових рішень, які набрали чинності, з аналогічних спорів та значну кількість позовних заяв з аналогічних підстав, в діях ОСОБА_1 вбачається зловживання процесуальними правами.
Рух справи в суді касаційної інстанції
18. Верховний Суд ухвалою від 16 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.
19. 25 жовтня 2024 року цивільна справа № 686/6465/24 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
20. Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 зобов`язав Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.
21. На підставі цього рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист № 2270/14181/11, який перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження № 33223826).
22. Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
23. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, у справі № 686/8422/20 стягнено з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю УДМС України в Хмельницькій області щодо виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.
Позиція Верховного Суду 
24. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
25. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
26. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
27. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
28. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
29. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період з 10 травня 2012 року до 05 березня 2024 року
30. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
31. Результат аналізу пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
32. Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
33. У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.
34. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) вказано, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
35. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
36. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження 
№ 12-161гс19)).
37. Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
38. Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з позовами до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок невиконання судового рішення у справі № 2270/14181/11.
39. Так, у справі № 686/8422/20 ОСОБА_1 у березні 2020 року пред`явив позов до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі 11 000 000 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
40. Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року та постановою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року, частково задовольнив позов і стягнув з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю управління. В іншій частині позову відмовив.
41. 16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 пред`явив позов до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі сто трильйонів гривень, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
42. Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 29 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 червня 2024 року, у справі № 686/27348/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
43. У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі чотириста трильйонів гривень, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
44. Встановлено, що сторонами у справах № 686/8422/20, № 686/27348/23 та № 686/6465/24 є позивач ОСОБА_1 та відповідач держава Україна в особі УДМС в Хмельницькій області. Предметом позовів у цих справах є відшкодування моральної шкоди, а підставою - невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, якою зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.
45. Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 і судових рішень у справах № 686/8422/20, № 686/27348/23 та № 686/6465/24 вбачається, що позивач не зазначав конкретний період часу, коли йому була заподіяна моральна шкода.
46. Отже, суд апеляційної інстанції при ухваленні оскарженої постанови у цій справі дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 у поданому 05 березня 2024 року позові просив відшкодувати моральну шкоду за весь період невиконання постанови суду у справі № 2270/14181/11, а саме: з часу набрання чинності (10 травня 2012 року) до 05 березня 2024 року (час подання позову).
47. Оскільки питання щодо відшкодування моральної шкоди за період з 10 травня 2012 року до 16 жовтня 2023 року вже було предметом судового розгляду у вказаних цивільних справах, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявні передбачені пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі в зазначеній частині позовних вимог. При цьому суд мотивовано зазначив, що зміна позивачем розміру стягнення, обраного, як зазначено у позовній заяві, на власний розсуд, за незмінності підстав позову не свідчить про зміну предмета позову і не спростовує тотожність цих позовів.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період з 17 жовтня 2023 року до 05 березня 2024 року
48. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
49. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
50. За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.
51. Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
52. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
53. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
54. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
55. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
56. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
57. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
58. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) дійшла висновку про те, що необхідною умовою для притягнення Держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
59. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.
60. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
61. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
62. Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року та постановою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року, частково задовольнив позов і стягнув з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю управління. В іншій частині позову відмовив.
63. Відповідно до практики Верховного Суду в подібних правовідносинах сформульовано висновок про те, що ОСОБА_1 реалізував у провадженні № 686/8422/20 право на відшкодування моральної шкоди за невиконання судового рішення. Чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за затримку виконання рішення суду про стягнення з державного бюджету відшкодування шкоди, завданої фізичним та юридичним особам внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (постанови Верховного Суду від 13 листопада 2023 року у справі № 686/13017/22, від 18 серпня 2023 року у справі № 686/10621/22, від 13 липня 2023 року у справі № 686/13391/22, від 22 листопада 2022 року у справі № 686/28957/21-ц, від 07 вересня 2022 року у справі № 686/19070/21, від 05 березня 2024 року у справі № 686/23937/23).
64. Право ОСОБА_1 мати належним чином оформлений документ, що посвідчує його особу, поновлено шляхом видачі нового паспорта. ОСОБА_1 отримав новий паспорт та своїми конклюдентними діями погодився на такий спосіб виконання судового рішення, бо його паспорт, у який за рішенням суду необхідно було вклеїти фотографію, був втрачений.
65. Встановлені у справі обставини свідчать про те, що органи державної влади вжили всіх можливих заходів для поновлення прав ОСОБА_1 .
66. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 17 жовтня 2023 року до 05 березня 2024 року, оскільки позивач не надав суду належних, достатніх і допустимих доказів завдання йому у вказаний період часу моральної шкоди внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою.
67. З урахуванням встановлених обставин розглядуваної справи, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, на які заявник посилався у касаційній скарзі.
68. Обставини інших справ, на які посилається заявник в касаційній скарзі, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (про визнання договорів припиненими), від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (про стягнення безпідставно одержаних коштів і за зустрічним позовом про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості за договором підряду), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (про визнання договору поруки припиненим та про визнання договору поруки частково недійсним), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (про поділ спільної сумісної власності подружжя на неподільну річ), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (про зобов`язання вчинити дії), від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу), від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21 (про стягнення збитків), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсації), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (щодо застосування ефективного способу захисту прав), від 12 липня 2023 року у справі 
№ 757/31372/18-ц (про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії), від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (про стягнення заборгованості з виплати пенсії, відшкодування майнової та моральної шкоди); у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 210/4031/17 (кримінальне провадження), від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18 (скарга на дії державного виконавця), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії), від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (позов про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу), від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (позов про захист прав споживачів), від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 (про стягнення пені), від 09 листопада 2022 року у справі № 753/11909/21 (про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця), від 12 січня 2023 року у справі № 939/1406/20 (про усунення перешкод у праві розпорядження держави земельними ділянками), від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 (про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії), від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 (про визнання протиправною бездіяльності Южненської міської ради, зобов`язання надати дозвіл на розробку проєкта землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража площею 0,01 га, стягнення з грошових коштів в сумі 20 000 грн за шкоду, заподіяну бездіяльністю), від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21 (про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії), не є подібними обставинам справи, що переглядається.
69. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
70. У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, посилаючись на те, що встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з тотожними підставами позову та позовними вимогами, наявність великої кількості тотожних справ, дає підстави стверджувати про наявність виключної правової проблеми в невизначеній кількості спорів у подібних правовідносинах, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.
71. Колегія суддів Верховного Суду не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
72. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
73. Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
74. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
75. Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки заявник не навів мотивів та аргументів для такої передачі, наведені заявником обґрунтування у розумінні положень частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.
Щодо клопотання про розгляд цієї справи за участю ОСОБА_1 .
76. В касаційній скарзі ОСОБА_1 , зокрема, просив провести розгляд справи за його участю.
77. Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
78. Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складання доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

79. Розгляд цієї справи в касаційному порядку проведений Верховним Судом за правилами статті 401 ЦПК України в порядку письмового провадження, в якому учасники справи не повідомляються про такий розгляд.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
80. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
81. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат 
82. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
83. Оскільки оскаржені судові рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд цієї справи за його участю.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року в нескасованій частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров