СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/4194/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.
за участю представника Акціонерного товариства «Харківобленерго» та представника Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (вх. №1012 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.04.2026 (повний текст складено 13.04.2026) у справі № 922/4194/25 

за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго», 61037, Харківська обл., м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, буд. 149 
до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини», 61037, м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 199 
про стягнення 1 734 024,42 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Харківобленерго" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення:
- 3 % річних за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії в сумі 401 851, 11 грн;
- 3 % річних за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії в сумі 26391, 71 грн;
- індекс інфляції за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії в сумі 776 033, 31 грн;
- індекс інфляції за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії в сумі 72456, 00 грн за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 від 01.01.2019 в загальній сумі 1 276 732, 13 грн;
- 3 % річних за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії в сумі 168 969, 78 грн;
- 3 % річних за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії в сумі 6718, 16 грн;
- індекс інфляції за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії в сумі 272605, 14 грн;
- індекс інфляції за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії в сумі 8999, 32 грн за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 195 від 01.01.2019 в загальній сумі 457 292,29 грн.
Також до стягнення заявлені судові витрати.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.04.2026 у справі №922/4194/26 позов задоволено. У клопотанні відповідача (вх. № 5162/26 від 03.03.2026) про зменшення штрафних санкцій та уточненому клопотанні (вх. № 6422/26 від 17.03.2026) - відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" заборгованість у сумі 1 734 024,42 грн, яка складається із:
- 3 % річних за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії в сумі 401 851,11 грн;
- 3 % річних за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії в сумі 26 391,71 грн;
- індекс інфляції за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії в сумі 776 033,31 грн;
- індекс інфляції за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії в сумі 72 456,00 грн за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 від 01.01.2019;
- 3 % річних за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії в сумі 168 969,67 грн;
- 3 % річних за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії в сумі 6 718,16 грн;
- індекс інфляції за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії в сумі 272 605,14 грн;
- індекс інфляції за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії в сумі 8 999,32 грн за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 195 від 01.01.2019
та судовий збір у розмірі 20 808,30 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існували договірні правовідносини щодо надання послуг з розподілу електричної енергії та забезпечення перетікань реактивної електричної енергії за договорами №12 та №195, укладеними шляхом приєднання відповідача до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Суд установив, що позивач належним чином надавав відповідачу відповідні послуги, виставляв рахунки на оплату, тоді як відповідач допустив прострочення виконання грошових зобов`язань щодо їх оплати. 
Суд першої інстанції врахував, що 23.07.2024 між сторонами були укладені додаткові угоди №2206 та №2207 про реструктуризацію заборгованості, якими відповідач визнав наявність заборгованості у повному обсязі. При цьому сторони погодили право позивача звернутися до суду із вимогами про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Саме тому місцевий господарський суд дійшов висновку, що укладення угод про реструктуризацію не припинило обов`язок відповідача сплатити передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України компенсаційні нарахування за допущене прострочення виконання грошових зобов`язань. 
Також суд відхилив доводи відповідача про відсутність доказів направлення рахунків та про те, що реструктуризація нібито змінила строки виконання зобов`язань і виключила можливість нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. Суд зазначив, що відповідні додаткові угоди залишаються чинними, а їх зміст передбачає можливість стягнення заявлених сум у судовому порядку. 
Перевіривши подані позивачем розрахунки, у тому числі за допомогою системи «ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення 3 % річних та інфляційні втрати відповідають умовам договорів, положенням ст. 625 ЦК України та фактичним періодам прострочення. Окремо суд врахував пояснення позивача щодо допущеної у прохальній частині позовної заяви описки у сумі 3 % річних за договором №195 та визнав правильним розрахунок у сумі 168 969,67 грн замість 168 969,78 грн. 
Крім того, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат. Суд виходив із того, що нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, мають компенсаційний характер, входять до складу грошового зобов`язання та не є штрафною санкцією у класичному розумінні. При цьому суд зазначив, що сам по собі статус відповідача як стратегічного та критично важливого підприємства, а також посилання на воєнний стан і складний фінансовий стан не звільняють його від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань. 
Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційний суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.04.2026 та ухвалити нове, яким позивачу – Акціонерному товариству «Харківобленерго» відмовити у стягненні з відповідача – Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» грошових коштів у загальній сумі 1 734 024,42 грн. З підстав, викладених в апеляційній скарзі, задовольнити клопотання відповідача про зменшення загального розміру стягнення 3% річних та інфляційних втрат на 99%. Судові витрати покласти на Позивача.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що:
- заборгованість, на яку позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати, була реструктуризована сторонами шляхом укладення 23.07.2024 додаткових угод №2206 та №2207. На думку апелянта, цими угодами сторони фактично змінили форму та порядок розрахунків; встановили нові строки виконання зобов`язань; погодили нові графіки платежів; визначили нові періоди виконання зобов`язань. У зв`язку з цим скаржник вважає, що первісні зобов`язання за договорами №12 та №195 були замінені новими зобов`язаннями за угодами про реструктуризацію, а тому відповідальність за статтею 625 ЦК України могла наставати виключно у разі порушення графіків погашення, визначених саме угодами про реструктуризацію, а не за період до їх укладення; 
- заборгованість за угодами №2206 та №2207 не настала, тому права позивача фактично не були порушені, а відтак відсутня необхідність у судовому захисті шляхом стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за попередні періоди. Право позивача на звернення до суду мало виникати лише у разі невиконання графіків погашення, передбачених пунктом 6 угод про реструктуризацію;
- щодо договору №12, то об`єкт «Блакитна затока» у певний період фактично не споживав послуги через пошкодження кабелю та відключення бази, однак позивач продовжував здійснювати нарахування 3 % річних та інфляційних втрат;
- позивач не надав доказів вручення рахунків за послуги із забезпечення перетікань реактивної енергії; не надано доказів направлення рахунків на оплату 3 % річних та інфляційних втрат; поштові чеки АТ «Укрпошта» є сумнівними, оскільки частина з них не містить розбірливих календарних штемпелів; перевірити правильність розрахунків неможливо через відсутність доказів отримання рахунків відповідачем;
- спірні правовідносини прямо не врегульовані законодавством, оскільки ні Закон України «Про ринок електричної енергії», ні ПРРЕЕ, ні Кодекс систем розподілу не визначають, чи можуть нараховуватись 3 % річних та інфляційні втрати після укладення угод про реструктуризацію за попередні періоди. У зв`язку з цим скаржник просить застосувати аналогію закону. Як аналогію закону апелянт наводить постанову Кабінету Міністрів України №221 від 29.03.2017 «Про затвердження Типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію», згідно з якою до реструктуризованої заборгованості не включаються пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, а їх нарахування допускається лише у разі порушення графіка реструктуризації;
- АТ «Українські енергетичні машини» є стратегічним підприємством державного сектору економіки; підприємство має статус критично важливого для функціонування економіки та енергетичної безпеки держави; діяльність відповідача безпосередньо пов`язана з відновленням пошкоджених об`єктів енергетичної інфраструктури України під час війни; стягнення значних сум компенсаційних нарахувань негативно вплине на діяльність підприємства в умовах воєнного стану.
26.05.2026 від Акціонерного товариства «Харківобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Обґрунтовує свій відзив тим, що:
- доводи апелянта про відсутність доказів вручення рахунків та розрахунків 3 % річних й інфляційних втрат є безпідставними та не спростовують самого факту виникнення у відповідача грошового зобов`язання. АТ «Харківобленерго» наголошує, що обов`язок щодо оплати послуг виникає з моменту фактичного надання послуг та оформлення відповідних розрахункових документів, а не виключно з моменту отримання рахунку поштою. При цьому ненадання або неотримання рахунку не є відкладальною умовою виконання грошового зобов`язання та не звільняє боржника від обов`язку своєчасної оплати. Позивач також зазначає, що всі рахунки були належним чином направлені відповідачу, а доводи апелянта фактично зводяться лише до незгоди з рішенням суду;
- щодо доводів апелянта про те, що 3 % річних та інфляційні втрати можуть нараховуватись лише у межах графіків реструктуризації, позивач вказує, що відповідач помилково ототожнює реструктуризацію боргу з припиненням первісного зобов`язання. На думку АТ «Харківобленерго», спірні нарахування здійснені саме за період прострочення виконання основних грошових зобов`язань за договорами №12 та №195, а не за порушення угод про реструктуризацію;
- у додаткових угодах №2206 та №2207 сторони погодили право позивача звернутися до суду з вимогами про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, незважаючи на укладення угод про реструктуризацію. Позивач вважає, що такими угодами відповідач визнав наявність заборгованості; погодився із її правовою природою; визнав розмір компенсаційних нарахувань; погодив судовий порядок їх стягнення; 
- наявність судового рішення, надання розстрочки, реструктуризація боргу, відкриття виконавчого провадження - не припиняють основного грошового зобов`язання та не позбавляють кредитора права на застосування статті 625 ЦК України;
- відповідач фактично не надав належного контррозрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, а подав лише таблиці графіків погашення заборгованості. Натомість розрахунки позивача ґрунтуються на матеріалах справи, положеннях законодавства та релевантній судовій практиці. 
- щодо доводів апелянта про особливий статус підприємства та його стратегічне значення для економіки держави позивач зазначає, що принцип рівності сторін не допускає надання відповідачу додаткових привілеїв. АТ «Харківобленерго» наголошує, що саме позивач також здійснює господарську діяльність в умовах воєнного стану та має законні очікування щодо належного виконання контрагентом своїх зобов`язань;
- позивач також заперечує можливість зменшення інфляційних втрат, посилаючись на те, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку посилається відповідач, не містить висновків щодо можливості зменшення інфляційних втрат;
- окремо АТ «Харківобленерго» спростовує доводи про форс-мажор та воєнний стан, посилаючись на постанову Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №910/8741/22, в якій зазначено, що форс-мажор не звільняє сторону від виконання зобов`язання, не змінює строків виконання, може лише звільняти від відповідальності за порушення зобов`язання на період дії форс-мажору. 

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних документах суду.
У судове засідання від 01.06.2026 з`явився представник Акціонерного товариства «Харківобленерго» та представник Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини».

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.
Як зазначає позивач, 11.06.2017 набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії», який розмежовує діяльність суб`єкта господарювання з постачання та діяльність з розподілу електричної енергії. 
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність у сфері електроенергетики є ліцензованою та ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом про ринок. Органом ліцензування діяльності у сфері електроенергетики є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор). 
Відповідно до Постанови НКРЕКП № 1446 Акціонерне товариство «Харківобленерго» (далі - позивач, АТ «Харківобленерго») є оператором системи розподілу (надалі - ОСР) та здійснює діяльність з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території м. Харкова та Харківської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, та не є постачальником електричної енергії. 
Основними нормативно-правовими документами, які встановлюють вимоги та регулюють взаємовідносини між ОСР, електропостачальниками та споживачами (разом - учасники роздрібного ринку), є, зокрема, Закон про ринок електричної енергії, Кодекс систем розподілу (далі - КСР), затверджений Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, та Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджені Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (далі - Постанова № 312), в яких визначені права, обов`язки та відповідальність сторін.
З 01.01.2019 доступ до системи розподілу та послуги з розподілу надаються ОСР усім споживачам, електроустановки яких приєднані до мереж ОСР на території його діяльності на підставі публічного договору приєднання - договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається між товариством та споживачем, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, за формою (типовою формою) договору, що є додатком № 3 до ПРРЕЕ та розміщена на офіційному сайті АТ «Харківобленерго»: www.oblenergo.kharkov.ua. 
Акціонерне товариство «Турбоатом» приєдналося до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 12 від 18.01.2005 за особовим рахунком № 0012 бази даних абонентів постачальника за регулярним тарифом, про що свідчить заява – приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Пунктом 1.1. договору визначено, що оператор системи надає послуги з забезпечення перетікань реактивної електричної енергії до електроустановок споживачів, що експлуатують електромагнітно незбалансовані установки з неефективним співвідношенням активної і реактивної потужності, а споживач вживає вичерпних технологічних заходів щодо компенсації перетікань реактивної електричної енергії у своїх електричних мережах та / або здійснює оплату оператору системи за перетікання реактивної електричної енергії згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами.
Також, між сторонами було погоджено та підписано порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії.
Між сторонами було підписано, додаток № 4 порядок розрахунків № 2 (попередня оплата у розмірі фактичного обсягу розподіленої електричної енергії за попередній період, плата за надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем оператору системи розподілу), додаток № 8 до договору, а саме акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін,
Відповідно до пункту 1 додатку № 4 розрахунковим періодом є календарний місяць та встановлюється з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.
Рахунки за послуги з розподілу електричної енергії та за перетікання реактивної електричної енергії надаються споживачу оператором системи протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду у відповідних структурних підрозділах оператора системи. У разі неотримання споживачем рахунків, оператор системи направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дні їх відправлення. Рахунки за послуги з розподілу електричної енергії та з перетікання реактивної електричної енергії мають бути оплачені протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем (пункт 7 додатку № 4).
Згідно пункту 8 додатку № 4, у разі порушення споживачем строків оплати перетікання реактивної електричної енергії, передбачених пунктом 7 даного порядку, оператор системи проводить нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який здійснюється нарахування та 3 % річних, від суми боргу, за кожен день прострочки, у тому числі за день оплати. Суми пені, 3 %, інфляційних зазначається у розрахунковому документі окремим рядком, та повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем.
29.09.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 від 01.01.2019, якою зокрема змінено найменування споживача з Акціонерного товариства «Турбоатом» на Акціонерне товариства «Українські енергетичні машини».
За твердженнями позивача, останнім на виконання умов договору, було видано рахунки-фактура на оплату послуги з розподілу електричної енергії, а саме: березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2024 року, та рахунки за перетікання реактивної енергії, а саме: лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2024 року.
23.07.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду № 2206 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 (про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості) (т.1, а.с. 72).
Пунктом 1 якої сторони погодили, предметом цієї угоди є реструктуризація заборгованості за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 на суму 13 821 625,11 грн, що виникла за період з 01.06.2020 по 01.07.2024.
Згідно пункту 2, споживач визнає у повному обсязі заборгованість перед ОСР на суму 13 821 625,11 грн за договором № 12 про надання послуг з розподілу електричної енергії, що складається з: 284 286,85 грн – реактивної енергії у т.ч. ПДВ, 13 537 338,26 грн – розподіл електричної енергії. Сторони погодили звернення до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення заборгованості у розмір 1 276 273,13 грн (3 % річних та індекс інфляції), не зважаючи на підписання додаткової угоди № 2206 від 23.07.2024.
Також, позивач зазначає, що Державне підприємство «Завод «Електроважмаш» приєдналося до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 195 від 01.07.2008 за особовим рахунком № 0116 бази даних абонентів постачальника за регулярним тарифом, про що свідчить заява – приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Пунктом 1.1. договору визначено, що оператор системи надає послуги з забезпечення перетікань реактивної електричної енергії до електроустановок споживачів, що експлуатують електромагнітно незбалансовані установки з неефективним співвідношенням активної і реактивної потужності, а споживач вживає вичерпних технологічних заходів щодо компенсації перетікань реактивної електричної енергії у своїх електричних мережах та / або здійснює оплату оператору системи за перетікання реактивної електричної енергії згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами.
Також, між сторонами було погоджено та підписано порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії.
Між сторонами було підписано, додаток № 4 порядок розрахунків № 2 (оплата послуги з розподілу електричної енергії плановими, платами за надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем оператору системи розподілу), додаток № 8 до договору, а саме акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін,
Відповідно до пункту 1 додатку № 4 розрахунковим періодом є календарний місяць та встановлюється з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.
Рахунки за послуги з розподілу електричної енергії та за перетікання реактивної електричної енергії надаються споживачу оператором системи протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду у відповідних структурних підрозділах оператора системи. У разі неотримання споживачем рахунків, оператор системи направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дні їх відправлення. Рахунки за послуги з розподілу електричної енергії та з перетікання реактивної електричної енергії мають бути оплачені протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем (пункт 6 додатку № 4).
Згідно пункту 7 додатку № 4, у разі порушення споживачем строків оплати перетікання реактивної електричної енергії, передбачених пунктом 7 даного порядку, оператор системи проводить нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який здійснюється нарахування та 3 % річних, від суми боргу, за кожен день прострочки, у тому числі за день оплати. Суми пені, 3 %, інфляційних зазначається у розрахунковому документі окремим рядком, та повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем.
10.01.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 195 від 01.01.2019, якою зокрема змінено найменування споживача з Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» на Акціонерне товариства «Українські енергетичні машини».
За твердженнями позивача, останнім на виконання умов договору, було видано рахунки-фактура на оплату послуги за перетікання реактивної енергії, а саме: листопад грудень 2021 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень травень, червень 2024 року, та рахунки з розподілу електричної енергії розподіленої у період, а саме: листопад грудень 2021 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень травень, червень 2024 року.
23.07.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду № 2207 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 195 (про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості) (т.2, а.с.184).
Пунктом 1 якої сторони погодили, предметом цієї угоди є реструктуризація заборгованості за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 195 на суму 8 042 510,29 грн, що виникла за період з 01.11.2021 по 01.07.2024.
Згідно пункту 2, споживач визнає у повному обсязі заборгованість перед ОСР на суму 8 042 510,29 грн, за договором № 195 про надання послуг з розподілу електричної енергії, що складається з: 460 212,31 грн – реактивної енергії у т.ч. ПДВ, 7 582 297,98 грн – розподіл електричної енергії. Сторони погодили звернення до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення заборгованості у розмір 457 292,29 грн (3 % річних та індекс інфляції), не зважаючи на підписання додаткової угоди № 2207 від 23.07.2024.
За твердженнями позивача, з огляду на порушення відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 195 від 01.01.2019, позивачем, керуючись приписами статтею 625 Цивільного кодексу України, нараховано відповідачу 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 457 292, 29 грн. та з огляду на порушення відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 від 01.01.2019, позивачем, керуючись приписами статті 625 Цивільного кодексу України, нараховано відповідачу 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 1 276 732, 13 грн.
Рішенням господарського суду позов задоволено повністю, що стало підставою для звернення відповідача до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.
Предметом розгляду у цій справі є вимоги Акціонерного товариства «Харківобленерго» до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» про стягнення 1 734 024,42 грн, з яких 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договорами споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №12 та №195, у тому числі щодо оплати послуг з розподілу електричної енергії та послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії. 
Натомість предметом апеляційного перегляду є правильність висновків місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі після укладення сторонами додаткових угод №2206 та №2207 від 23.07.2024 про реструктуризацію заборгованості.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідності до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договорами про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 та № 195 від 01.01.2019 позивач, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, здійснив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.
Зокрема, за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 від 01.01.2019 позивачем нараховано 3 % річних за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії у сумі 401 851,11 грн, 3 % річних за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії у сумі 26 391,71 грн, інфляційні втрати за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії у сумі 776 033,31 грн та інфляційні втрати за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії у сумі 72 456,00 грн. Загальний розмір нарахувань за вказаним договором становить 1 276 732,13 грн.
Водночас за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 195 від 01.01.2019 позивачем нараховано 3 % річних за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії у сумі 168 969,67 грн (з урахуванням виправленої позивачем описки у позовній заяві), 3 % річних за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії у сумі 6 718,16 грн, інфляційні втрати за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії у сумі 272 605,14 грн та інфляційні втрати за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії у сумі 8 999,32 грн. Загальна сума нарахувань за цим договором складає 457 292,29 грн.
Таким чином, предметом заявлених позовних вимог є стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 1 734 024,42 грн, нарахованих позивачем як наслідок прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань за договорами № 12 та № 195
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З аналізу вищевикладеного слідує, що укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання.
Оскільки відповідачем було здійснено несвоєчасне виконання своїх зобов`язань за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 195 від 01.01.2019 та за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 від 01.01.2019, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 3 % річних та інфляційні втрати які були визначені сторонами у додаткових угодах, а саме:
- від 23.07.2024 додаткова угода № 2206 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №12 (про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості) згідно пункту 2, споживач визнає у повному обсязі заборгованість перед ОСР на суму 13 821 625,11 грн за договором № 12 про надання послуг з розподілу електричної енергії, що складається з: 284 286,85 грн – реактивної енергії у т.ч. ПДВ, 13 537 338,26 грн – розподіл електричної енергії. Сторони погодили звернення до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення заборгованості у розмір 1 276 273,13 грн (3 % річних та індекс інфляції), не зважаючи на підписання додаткової угоди № 2206 від 23.07.2024;
- від 23.07.2024 додаткова угода № 2207 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №195 (про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості) згідно пункту 2, споживач визнає у повному обсязі заборгованість перед ОСР на суму 8 042 510,29 грн, за договором № 195 про надання послуг з розподілу електричної енергії, що складається з: 460 212,31 грн – реактивної енергії у т.ч. ПДВ, 7 582 297,98 грн – розподіл електричної енергії. Сторони погодили звернення до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення заборгованості у розмір 457 292,29 грн. (3 % річних та індекс інфляції), не зважаючи на підписання додаткової угоди № 2207 від 23.07.2024.
Як вбачається із матеріалів справи, додатком № 4 порядок розрахунків № 2 (попередня оплата у розмірі фактичного обсягу розподіленої електричної енергії за попередній період, плата за надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем оператору системи розподілу) сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати перетікання реактивної електричної енергії, передбачених п. 7 даного порядку, оператор системи проводить нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який здійснюється нарахування та 3 % річних, від суми боргу, за кожен день прострочки, у тому числі за день оплати. Суми пені, 3 %, інфляційних зазначається у розрахунковому документі окремим рядком, та повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем (пункту 8 додатку № 4).
Додатком № 4 порядок розрахунків № 2 (оплата послуги з розподілу електричної енергії плановими, платами за надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем оператору системи розподілу) до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 195 від 01.07.2008 сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати перетікання реактивної електричної енергії, передбачених п. 7 даного порядку, оператор системи проводить нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який здійснюється нарахування та 3 % річних, від суми боргу, за кожен день прострочки, у тому числі за день оплати. Суми пені, 3 %, інфляційних зазначається у розрахунковому документі окремим рядком, та повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем (пункту 7 додатку № 4).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судами здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу 3% річних та інфляційних втрат (відповідно до наданого розрахунку) та встановлено, що як вбачається із наданого до суду розрахунку, позивачем заявлено до стягнення, а саме:
1. заборгованість відповідача згідно договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12 від 01.01.2019 станом на 01.07.2024 складається із заборгованості: 
- 3 % річних за період з 06/2022 — 12/2022, 01/2023 — 12/2023, 01/2024 - 06/2024 (за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії за період з 05/2022-12/2022, 01/2023 — 12/2023, 01/2024 - 05/2024) у сумі 401 851,11 грн (за загальний період з 11.06.2022 по 30.06.2024); 
- 3 % річних за період з 06/2022-12/2022, 01/2023-12/2023, 01/2024-06/2024 (за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії за період з 05/2022-12/2022; 01/2023-12/2023, 01/2024-05/2024) у сумі 26 391,71 грн (за загальний період з 11.06.2022 по 30.06.2024);
- індексу інфляції за період з 08/2022-12/2022, 01/2023 — 07/2023, 10/2023 — 12/2023, 01/2024 — 06/2024 (за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії за період з 05/2022-12/2022, 01/2023-04/2023, 07/2023-12/2023, 01/2024-03/2024) у сумі 776 033, 31 грн (за загальний період з серпня 2022 року по червень 2024 року);
- індексу інфляції за період з 08/2022-12/2022, 01/2023-06/2023, 10/2023-12/2023, 01/2024-06/2024 (за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії за період з 05/2022 — 12/2022, 01/2023 — 03/2023, 07/2023, 09/2023-12/2023, 01/2024-03/2024) в сумі 72456, 00 грн (за загальний період з серпня 2022 року по червень 2024 року) та становить загальну суму нарахованих відповідачу 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 1 276 732, 13 грн;
2. заборгованість відповідача згідно договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 195 від 01.01.2019 станом на 01.07.2024 складається із заборгованості:
- 3 % річних за період з 11/2021-12/2021, 01/2022-03/2022, 07/2022-12/2022, 01/2023- 12/2023, 01/2024-06/2024 (за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії за період з 10/2021-12/2021, 01/2022, 06/2022 — 12/2022, 01/2023-12/2023, 01/2024-05/2024) в сумі 168 969, 67 грн (за загальний період з 13.11.2021 по 30.06.2024);
- 3 % річних за період з 10/2023-12/2023, 01/2024-06/2024 (за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії за період з 08/2023-12/2023, 01/2024-05/2024) в сумі 6718, 16 грн. (за загальний період з 01.10.2023 по 30.06.2024);
- індексу інфляції за період з 02/2022-04/2022, 09/2022-12/2022, 01/2023-07/2023, 10/2023-12/2023, 01/2024-06/2024 (за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії за період з 11/2021-12/2021, 06/2022-12/2022, 01/2023-04/2023, 06/2023-12/2023, 01/2024-03/2024) в сумі 272 605, 14 грн (за загальний період лютий 2022 року по червень 2024 року);
- індексу інфляції за період з 11/2023-12/2023, 01/2024-06/2024 (за прострочення оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії за період з 08/2023- 12/2023, 01/2024-03/2024) в сумі 8 999, 32 грн (за загальний період листопад 2023 року по червень 2024 року) та становить загальну суму нарахованих відповідачу 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 457 292, 29 грн.
Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Касаційного господарського суду від 14.02.2018 у справі №917/1622/16, відповідно до якого під час вирішення спорів щодо стягнення інфляційних втрат та процентів річних суд не позбавлений можливості здійснювати перевірку правильності поданих сторонами розрахунків, у тому числі за допомогою спеціалізованих програмних засобів та інструментів системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН».
З огляду на наведене судами здійснено перевірку заявлених позивачем до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до наданих розрахунків та визначених періодів нарахування за допомогою онлайн-системи «ЛІГА:ЗАКОН». За результатами такої перевірки встановлено, що розмір заявлених позивачем до стягнення нарахувань не перевищує сум, визначених судом самостійно, відповідає положенням ст. 625 Цивільного кодексу України, фактичним обставинам справи, характеру спірних правовідносин та умовам укладених між сторонами договорів і додаткових угод до них.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правильність здійсненого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат і відсутність підстав для його коригування.

Разом з тим, апелянт зазначає, що заборгованість, на яку позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати, була реструктуризована сторонами шляхом укладення 23.07.2024 додаткових угод №2206 та №2207. На думку апелянта, цими угодами сторони фактично змінили форму та порядок розрахунків, встановили нові строки виконання зобов`язань, погодили нові графіки платежів, визначили нові періоди виконання зобов`язань. У зв`язку з цим скаржник вважає, що первісні зобов`язання за договорами №12 та №195 були замінені новими зобов`язаннями за угодами про реструктуризацію, а тому відповідальність за ст. 625 ЦК України могла наставати виключно у разі порушення графіків погашення, визначених саме угодами про реструктуризацію, а не за період до їх укладення.
Вказане на думку відповідача свідчить про те, що оскільки угоди № 2206, 2207 укладені пізніше та набули законної сили у періоді значно пізнішому, ніж виникнення обов`язків (за основним договором), останні нівелюються виникненням зобов`язань за угодами про реструктуризацію, а відтак, у спірних правовідносинах для відповідача, безсумнівна відповідальність за ст.625 ЦК України за порушення грошових зобов`язань, що встановлені тільки угодами про реструктуризацію, у зв`язку із чим, просить суд, відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат у сумі 1 734 024,42 грн через відсутність доказів надсилання рахунків на їх оплату.
З цього приводу колегія суддів зазначає таке.
Дійсно, 23.07.2024 між сторонами укладено додаткову угоду №2206 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №12 та додаткову угоду №2207 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №195, якими врегульовано порядок реструктуризації та погашення наявної заборгованості відповідача.
Разом з тим, зі змісту вказаних угод не вбачається, що сторони досягли домовленості про припинення первісних зобов`язань або про заміну їх новими зобов`язаннями у розумінні статті 604 Цивільного кодексу України. Навпаки, умовами зазначених угод відповідач визнав наявність заборгованості за договорами №12 та №195, а сторони погодили виключно порядок та строки її погашення.
При цьому особливого значення набуває та обставина, що в додаткових угодах №2206 та №2207 сторони окремо погодили право позивача на звернення до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 1 276 732,13 грн та 457 292,29 грн відповідно, зазначивши, що таке звернення можливе незалежно від факту підписання вказаних угод про реструктуризацію заборгованості.
Отже, самі сторони при укладенні додаткових угод передбачили, що реструктуризація основної заборгованості не позбавляє позивача права на звернення до суду з вимогами про стягнення сум, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Більше того, розмір таких нарахувань був визначений сторонами безпосередньо у тексті додаткових угод.
За таких обставин доводи апелянта про те, що укладення додаткових угод №2206 та №2207 нівелювало наслідки попереднього прострочення виконання грошових зобов`язань та виключило можливість стягнення 3 % річних і інфляційних втрат за період до їх укладення, спростовуються змістом самих угод, підписаних сторонами.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що предметом реструктуризації за вказаними угодами була саме основна заборгованість відповідача, тоді як питання щодо нарахованих 3% річних та інфляційних втрат сторони врегулювали окремо, погодивши право позивача на їх подальше судове стягнення. Тому підстав для висновку про припинення права позивача на заявлення відповідних вимог лише внаслідок укладення угод про реструктуризацію матеріали справи не містять.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про відсутність належних доказів вручення рахунків за послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії, рахунків на оплату 3% річних та інфляційних втрат, а також про неможливість перевірки правильності здійснених позивачем нарахувань.
Насамперед колегія суддів зазначає, що сам по собі факт неотримання або недоведення отримання окремих рахунків не спростовує існування грошового зобов`язання та не звільняє боржника від обов`язку його належного виконання. 
Крім того, доводи апелянта про відсутність можливості перевірити підстави та розмір спірних нарахувань спростовуються матеріалами справи. Як встановлено судами, 23.07.2024 між сторонами укладено додаткові угоди №2206 та №2207, якими відповідач визнав наявність основної заборгованості та сторони окремо погодили право позивача на звернення до суду з вимогами про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у конкретно визначених розмірах - 1 276 732,13 грн та 457 292,29 грн відповідно.
При цьому саме зазначені суми стали предметом позову у даній справі. Отже, на момент укладення додаткових угод відповідач був обізнаний як про сам факт існування відповідних вимог, так і про їх розмір, що виключає можливість посилання на відсутність інформації щодо підстав або обсягу нарахувань.
Також колегія суддів враховує, що правильність здійсненого позивачем розрахунку була перевірена судами на підставі наявних у матеріалах справи доказів та визнана такою, що відповідає вимогам ст. 625 Цивільного кодексу України, умовам укладених між сторонами договорів та фактичним обставинам справи.
За таких обставин посилання апелянта на окремі недоліки поштових документів або відсутність доказів вручення окремих рахунків не спростовують факту наявності простроченого грошового зобов`язання, не свідчать про неправильність здійснених нарахувань та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що заборгованість за угодами №2206 та №2207 не настала, тому права позивача фактично не були порушені, а відтак відсутня необхідність у судовому захисті шляхом стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за попередні періоди. Право позивача на звернення до суду мало виникати лише у разі невиконання графіків погашення, передбачених пунктом 6 угод про реструктуризацію.
Як убачається зі змісту додаткових угод №2206 та №2207, пунктом 6 сторони врегулювали наслідки невиконання відповідачем графіків погашення саме реструктуризованої основної заборгованості, визначивши право позивача вживати передбачених договором заходів впливу та звернутися до суду із вимогами про стягнення відповідної заборгованості.
Водночас пунктом 2 цих же угод сторони безпосередньо погодили право позивача на звернення до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у визначених угодами розмірах незалежно від факту їх підписання.
Таким чином, право позивача на звернення до суду з вимогами про стягнення сум, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, сторони пов`язали не з можливим майбутнім порушенням графіків реструктуризації, а з уже допущеним відповідачем простроченням виконання грошових зобов`язань за договорами №12 та №195, що мало місце до укладення додаткових угод.
Фактично запропоноване апелянтом тлумачення призводить до ігнорування умов додаткових угод щодо права позивача на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Проте зі змісту угод убачається, що сторони розмежували питання погашення основної заборгованості та питання стягнення компенсаційних нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, погодивши для них різні правові наслідки.
Отже, належне виконання відповідачем графіків погашення реструктуризованої заборгованості саме по собі не свідчить про припинення права позивача на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період попереднього прострочення виконання грошових зобов`язань.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо об`єкта «Блакитна затока» нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставним з огляду на фактичне неспоживання електричної енергії в окремі періоди у зв`язку з пошкодженням кабельної лінії та відключенням бази від електропостачання.
Сам по собі факт відсутності споживання електричної енергії або тимчасового припинення господарської діяльності на об`єкті не спростовує наявності у відповідача простроченої заборгованості за вже надані послуги та не впливає на правомірність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.
Предметом даного спору є не визначення обсягів фактично спожитої електричної енергії чи правомірності виставлених рахунків за відповідні розрахункові періоди, а стягнення компенсаційних нарахувань, здійснених у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань щодо оплати вже нарахованих та неоспорених сум.
При цьому матеріали справи не містять доказів того, що заборгованість, на яку позивачем здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, була скасована, скоригована або визнана безпідставною у встановленому законом порядку. Навпаки, укладаючи додаткову угоду №2206 від 23.07.2024, відповідач визнав наявність відповідної заборгованості та погодив порядок її погашення, що виключає можливість посилання на відсутність споживання електричної енергії як на підставу для звільнення від наслідків прострочення виконання вже існуючого грошового зобов`язання.
Отже, наведені апелянтом обставини не спростовують факту прострочення виконання грошових зобов`язань та не впливають на правомірність нарахування позивачем сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Скаржник вказує, що спірні правовідносини не врегульовані законодавством, оскільки ні Закон України «Про ринок електричної енергії», ні ПРРЕЕ, ні Кодекс систем розподілу не визначають, чи можуть нараховуватись 3 % річних та інфляційні втрати після укладення угод про реструктуризацію за попередні періоди. У зв`язку з цим скаржник просить застосувати аналогію закону. Як аналогію закону апелянт наводить постанову Кабінету Міністрів України №221 від 29.03.2017 «Про затвердження Типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію», згідно з якою до реструктуризованої заборгованості не включаються пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, а їх нарахування допускається лише у разі порушення графіка реструктуризації.
Відповідно до ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
Аналіз зазначеної норми дає підстави стверджувати, що застосування аналогії закону є можливим виключно за наявності прогалини у правовому регулюванні спірних правовідносин. Водночас доводи апелянта про відсутність законодавчого врегулювання питання щодо можливості нарахування 3 % річних та інфляційних втрат після укладення угод про реструктуризацію не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Так, правові наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання безпосередньо визначені ст. 625 ЦК України, яка покладає на боржника обов`язок сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та три проценти річних за весь час прострочення. При цьому наведена норма не містить застережень щодо припинення або втрати кредитором права на відповідні нарахування у випадку подальшого укладення сторонами угоди про реструктуризацію заборгованості.
Більше того, спірні правовідносини врегульовані не лише законом, а й безпосередньо волевиявленням самих сторін. Як вже зазначалось, додатковими угодами №2206 та №2207 від 23.07.2024 сторони не лише погодили порядок погашення основної заборгованості, а й окремо визначили правову долю сум, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, сторонами погоджено право позивача на звернення до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 1 276 732,13 грн та 457 292,29 грн відповідно, незалежно від факту укладення зазначених угод про реструктуризацію.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що у спірних правовідносинах відсутня будь-яка прогалина правового регулювання, яка могла б бути усунута шляхом застосування аналогії закону. 
Посилання ж апелянта на постанову Кабінету Міністрів України №221 від 29.03.2017 не спростовує наведених висновків, оскільки положення Типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію не можуть підміняти ані імперативні приписи ст.625 ЦК України, ані домовленості сторін, які врегулювали спірне питання у відповідних додаткових угодах.
Отже, доводи апелянта про необхідність застосування аналогії закону не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Також апелянт просив зменшити розмір штрафних санкцій у справі № 922/4194/25.
В обґрунтування вказаного відповідач зокрема зазначає, що Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини»: 1) включено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, згідно наказу Фонду державного майна України № 764 від 08.06.2017, Розпорядження КМУ від 16.01.2019 № 36-р; 2) згідно наказу Міністерства енергетики України від 04.06.2024 № 215 є підрядником підприємств паливно – енергетичного комплексу України (ПрАТ «Укргідроенерго», АТ «НАЕК «Енергоатом», ПАТ «Центренерго», ТОВ «ДТЕК»); 3) наказом Міністерства енергетики України від 31.01.2025 № 45 (Витяг додається) АТ «Укренергомашини» визнано підприємством паливно-енергетичного комплексу критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. 4) у відповідності до наказу Міністерства економіки України від 09.02.2024 № 3661 є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період; 5) наказом Міністерства економіки України від 10.01.2025 № 220 Відповідачу продовжено статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. 6) включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015, 7) основним акціонером та органом управління, якому належить контрольний пакет акцій Відповідача, є Кабінет Міністрів України, що випливає із тексту розпорядження КМУ від 06.10.2023 № 1228-р «Деякі питання управління акціонерним товариством «Українські енергетичні машини», 8) постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2022 № 643 підприємство також віднесено до категорії особливо важливих для економіки суб`єктів господарювання державного сектору економіки. Вказане свідчить про те, що відповідач - АТ «Українські енергетичні машини» є стратегічним підприємством державного сектору економіки України. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 № 1228 управління корпоративними правами підприємства належить ДЕРЖАВІ в особі Кабінету Міністрів України (98, 15 % його акцій належать Державі в особі КМУ). Одночасно з цим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 відповідач відноситься до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2022 № 643 відповідач взагалі віднесений до категорії особливо важливих для економіки суб`єктів господарювання. 
Вказане за твердженнями відповідача, свідчить про те, що безпосередня діяльність останнього спрямована на відновлення зруйнованого чи пошкодженого внаслідок збройної агресії рф майна об`єктів критичної інфраструктури, які забезпечують безперебійне функціонування Об`єднаної енергетичної системи України.
Також, відповідач зазначає, що останнього визнано підприємством паливно-енергетичного комплексу критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, та відповідач також є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (додається). Відповідач підтримує роботу об`єктів цивільного захисту населення міста-героя Харкова, забезпечення безпеки життя своїх працівників та мешканців Харкова, що перебувають у них, оскільки на території АТ «Укренергомашини» знаходяться декілька стратегічних об`єктів цивільного захисту населення.
Крім того, відповідач посилається на повномасштабне вторгнення рф до України, на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 яким засвідчила, що військова агресія рф проти України та введення воєнного стану в Україні є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).
Таким чином, у зв`язку із викладеним відповідач вважає, що не має бути під час війни обтяжено значними штрафними санкціями стратегічне підприємство від якого безпосередньо залежить енергозабезпечення та оборона держави, а тому, на думку останнього з підстав, викладених у відзиві, просить суд, зменшити розмір річних та інфляційних втрат у цій справі на 99 % від належним чином обґрунтованих позивачем сум, якщо такі будуть визнані судом обґрунтованими. За твердженнями відповідача, таке зменшення розміру річних, а також інфляційних витрат, які можуть бути присуджені на користь позивача, врахує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі та є таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін по справі.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення.
При цьому, за змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Верховний Суд зазначав, що ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 341/915/16-ц).
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначеного способу захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 виснувала, що три проценти річних, передбачені ст. 625 ЦК України (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, який не підлягає зменшенню судом.
Враховуючи наведене, висновки апелянта, що суд може зменшити мінімальний розмір 3% річних є необґрунтованими.
Крім того, Верховний Суд у низці постанов, зокрема, 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 23.11.2023 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23, від 23.10.2024 у справі №910/15639/23, висловлював правову позицію стосовно відсутності права суду на зменшення інфляційних.
Враховуючи вищевикладене, а також правову природу інфляційних втрат, інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню за клопотанням боржника, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати. 
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).
Визначені ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Крім того, Верховний Суд переглядаючи судові рішення у справі №904/4334/22 у касаційному порядку, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд не може за клопотанням відповідача зменшити розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат.
При цьому, нарахування у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст. 611 ЦК України, тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст. 617 ЦК України не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, тоді як стаття 625 цього Кодексу є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.
Підсумовуючи наведене та надаючи оцінку доводам апелянта про необхідність зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що вказані відповідачем обставини дійсно свідчать про важливе значення АТ «Українські енергетичні машини» для функціонування паливно-енергетичного комплексу держави та забезпечення відновлення об`єктів критичної інфраструктури в умовах збройної агресії російської федерації проти України. Разом з тим такі обставини не змінюють правової природи спірних нарахувань та не можуть бути підставою для обмеження гарантованого законом права кредитора на отримання компенсації за порушення грошового зобов`язання.
Колегія суддів враховує, що відповідно до сталої практики Верховного Суду інфляційні втрати та 3 % річних, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, є мінімальними законодавчими гарантіями захисту майнових прав кредитора, спрямованими на відновлення його майнової сфери внаслідок знецінення грошових коштів та компенсацію за користування боржником належними кредиторові коштами. Такі нарахування виникають безпосередньо із закону внаслідок самого факту прострочення виконання грошового зобов`язання та не залежать від причин такого прострочення.
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 дійшла висновку, що передбачені ст. 625 ЦК України 3 % річних є мінімальним законодавчо встановленим розміром процентів, який не підлягає зменшенню судом. Аналогічно Верховний Суд неодноразово наголошував на відсутності у суду повноважень щодо зменшення інфляційних втрат, оскільки вони не є штрафною санкцією, а виступають способом компенсації матеріальних втрат кредитора від інфляційних процесів.
Отже, незалежно від стратегічного статусу відповідача, його майнового стану, значення для економіки держави чи наявності воєнного стану, суд позбавлений можливості зменшувати передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки такі нарахування не належать до штрафних санкцій, а є елементом самого грошового зобов`язання та способом захисту майнового права кредитора.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляє як необґрунтовані.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи та не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального чи процесуального права. Матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за договорами про надання послуг з розподілу електричної енергії №12 та №195, а також правомірність нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Укладення сторонами додаткових угод №2206 та №2207 від 23.07.2024 не припинило первісних зобов`язань та не позбавило позивача права на стягнення сум, нарахованих у зв`язку з допущеним до моменту їх укладення простроченням, оскільки сторони погодили можливість звернення позивача до суду з відповідними вимогами та визначили їх розмір. Так само безпідставними є посилання апелянта на відсутність доказів отримання окремих рахунків, необхідність застосування аналогії закону, фактичне неспоживання електричної енергії окремим об`єктом, а також на особливий статус відповідача, оскільки наведені обставини не впливають на наявність у позивача права на отримання компенсації, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку наявним у справі доказам, правильно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 03.04.2026 у справі № 922/4194/25 має бути залишене без змін.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача.
Ураховуючи ненадання Акціонерним товариством “Українські енергетичні машини” доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 31 212,44 грн до моменту ухвалення судового рішення, відповідна сума підлягає стягненню з останнього на користь державного бюджету України.
Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1 ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 03.04.2026 у справі № 922/4194/25 залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” (61037, Харківська область, місто Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 199, код ЄДРПОУ 05762269) на користь державного бюджету України (отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Шевченк/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.) код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA758999980313151206082020653, код класифікації доходів бюджету 22030101) витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 31 212,44 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова складена 11.06.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук 

Суддя В.С. Хачатрян