ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5114/26 Справа № 209/7068/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальова-Писарева А. Б. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 26 січня 2026 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання ,–

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Кам`янського із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання.

Позов мотивований тим, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпродзержинську /нині м.Кам`янське/ Дніпропетровської області. Її батьками є відповідач та ОСОБА_3 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2006 року по 24 квітня 2020 року. 
Після розірвання шлюбу між батьками вона залишилась проживати разом з матір`ю, а з батька стягувались аліменти до її повноліття згідно судового наказу від 31 березня 2020 року, виданого Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Аліментні зобов`язання батько виконував належним чином, заборгованості по сплаті аліментів немає. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виповнилось 18 років і стягнення аліментів на її утримання з батька було припинено, але вона продовжує навчання, здобуває вищу освіту і тому потребує матеріальної допомоги батьків. 
3 01 вересня 2025 року вона є студенткою першого курсу факультету економіки та соціальних комунікацій Дніпровського державного технічного університету очної форми навчання для здобуття ступеню бакалавра, навчається за контрактом. Строк закінчення навчання 30 червня 2029 року.
У зв`язку з тим, що вона навчається на денному відділенні університету, можливості працювати не має, контрактна форма навчання не передбачає отримання стипендії, і окрім допомоги батьків, у неї немає інших видів прибутку та джерел доходу, звертається до суду з позовом. 
У добровільному порядку матеріальну допомогу їй надає мама, яка має постійне місце роботи у АТ «ОТП Банк», отримує заробітну плату, яка і є основою їх з нею сімейного бюджету. Від батька у позасудовому порядку допомога не надається. 
У період навчання їй необхідно придбання комп`ютерного обладнання, спеціальної навчальної літератури, оплачувати репетиторів іноземної мови, так як вона бажає якісно володіти майбутньою професією, досконало знати іноземні мови, оплачувати договір по наданню освітньої послуги, оплачувати проїзд до місця навчання тощо. 
Відповідач за станом здоров`я, сімейним та матеріальним станом має можливість надавати їй матеріальну допомогу на час навчання, але не бажає добровільно надавати матеріальну допомогу. 

З урахуванням викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, як доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2029 року, але до досягнення нею 23-х років. 

Рішенням Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 26 січня 2026 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання, як доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто, з 16 вересня 2025 року і до закінчення навчання, тобто, до 30 червня 2029 року, але не більше ніж до досягненням нею 23-років.

Відповідно до ст.430 ЦПК України, рішення в частині суми місячного платежу допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з п. 1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді, а також оголошенням на веб-порталі Судової влади України.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_3 , які перебували у шлюбі з 25 серпня 2006 року по 24 квітня 2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №497, копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 та рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 24 квітня 2020 року у справі № 209/424/20 про розірвання шлюбу /а.с. 9, 8, 10/.

Судовим наказом Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2020 року у справі №209/745/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на утримання неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 05 березня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Згідно довідки №001351676 про склад сім`ї від 04 вересня 2025 року, виданої ТОВ «Абонент ХХІ», за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано 2 особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /а.с.14/.
Згідно довідки №15 від 11 вересня 2025 року /а.с.15/ ОСОБА_1 є студенткою факультету економіки та соціальних комунікацій 1 курсу групи ФІЛ-25-1д очної форми навчання для здобуття ступеню бакалавра Дніпровського державного технічного університету. Термін навчання з 01 вересня 2025 року по 30 червня 2029 року. Стипендію не отримує, навчається за контрактом, що підтверджується копією договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців /а.с.16-17/.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, після припинення стягнення аліментів за судовим наказом Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2020 року відповідач ОСОБА_2 добровільно матеріальну допомогу на утримання та навчання доньки не надає.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.
У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Також, у постанові від 16 лютого 2022 у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд зробив висновок, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також розповсюджується на позивача.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_1 можливості працевлаштуватись та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги від батьків.
Посилання апелянійної скарги, що батько має змогу надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, колегія суддів не може взяти до уваги. 

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів ні суду першої, ні апеляційної інстанції, що відповідач має змогу надавати допомогу саме у визначеному позивачем розмірі.

Натомість, відповідачем у відзиві на позовну заяву надано довідку про доходи №1112 від 27.10.2025 року (а.с. 43). Згідно з зазначеною довідкою ПАТ «Камет-Сталь», де працює відповідач, його середньомісячний дохід становить близько 46 000 грн.
Виходячи з наведених даних, розмір аліментів, що підлягають стягненню, становить орієнтовно 92 000 грн на рік (46 000 грн ? 12 місяців ? 1/6), що суттєво перевищує вартість навчання позивачки. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку. що такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення не лише витрат на навчання, а й інших пов`язаних витрат, зокрема на придбання навчальних матеріалів, транспортні витрати та проживання за місцем навчання.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно ст. 198 Сімейного кодексу України, обов`язок утримання повнолітніх дочки або сина, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, покладається на батьків у рівній мірі. Таким чином, такий обов`язок є спільним для обох батьків і не може покладатися виключно на одного з них.
Колегія суддів погоджується, що судом першої інстанції було помилково зазначено у своєму рішенні вимоги ч.5 ст.183 СК України, розмір частки, яка стягується з платника аліментів на двох дітей, становить одну третину заробітку (доходу) платника аліментів.
Водночас наведені обставини не впливають на правильність вирішення спору по суті та не свідчать про наявність підстав для скасування законного й обґрунтованого рішення суду першої інстанції, яке загалом є правильним за своїм змістом.
Таким чином, з урахуванням установлених у справі обставин, всебічної та повної оцінки доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, беручи до уваги, що на утриманні відповідача перебуває ще малолітня донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також враховуючи позицію відповідача у відзиві на позовну заяву щодо можливості сплати аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), при цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого розміру щомісячних витрат, окрім витрат на оплату навчання за договором, а також не доведено спроможності відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, колегія суддів, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. 

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 26 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 червня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко