Справа № 201/13096/25
Провадження № 2/201/1196/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року        місто Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Куць О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Піняєва В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:
АТ «СЕНС БАНК» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 18.09.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 61/144, відповідно до умов якого позичальник отримала у строкове платне користування 104 426,00 доларів США. За умовами договору плата за користування кредитними коштами була встановлена у розмірі 13,2 % річних з кінцевим строком повернення - до 17.09.2032 року.
01.12.2014 року між сторонами був укладений договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 61/144 від 18.09.2007 року, за умовами якого плату за користування кредитним коштами було збільшено до 14% річних.
01.12.2014 року між сторонами був укладений договір про внесення змін № 2 до договору кредиту № 61/144 від 18.09.2007 року, за у мовами якого, у зв`язку із рефінансуванням заборгованості у розмірі 77630 доларів США та відсотків у сумі 8877,85 грн за вищевказаним кредитним договором, позичальник прийняв на себе кредит у розмірі 1 470 633,45 грн., який було розподілено на дві частини: частина кредиту-1 в сумі 691 457,25 грн., які позичальник зобов`язався повернути разом з оплатою процентів за користування кредитними коштам, з розрахунку 14 % річних з кінцевою датою погашення, згідно графіку до 17.11.2039 року; частина кредиту-2 в сумі 779 176,20 грн. за умови оплати процентів за користування кредитним коштами з розрахунку 1% річних. з кінцевою датою погашення, згідно графіку до 17.11.2039 року.
Згідно Рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».
10.09.2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
Відповідно до протоколу позачергових зборів загальних акціонерів АТ «Альфа-Банк» №2/2022 від 12.08.2022 року було прийнято рішення про перейменування банку на АТ «СЕНС БАНК».
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом-1 в гривні по договору про внесення змін № 2 від 01.12.2014 року до Договору кредиту № 61/144 від 18.09.2008 року. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2019 року у справі № 204/6909/18 вимоги кредитора про стягнення заборгованості по кредиту-1 в гривні за кредитним договором № 61/144 від 18.09.2007 року були задоволені, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість у сумі 594438,15 грн. та судові витрати у справі у розмірі 8916,57 грн. Станом на дату звернення з цим позовом розмір зобов`язань, встановлений рішенням у справі № 204/6909/18, позичальником частково виконаний.
Однак, у добровільному порядку зобов`язання за кредитом-2, встановлені 01.12.2014 року Договором про внесення змін № 2 до Договору кредиту № 61/144 від 18.09.2007 року, позичальником не виконуються.
Станом на 02.09.2025 року заборгованість відповідача становить 576 021,74 грн., з яких: 555 812,70 грн. - заборгованості по кредиту; 20 209,04 грн. - заборгованості по процентам, з розрахунку 1 % річних, яку банк просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь та судові вирати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2025 року для розгляду цивільної справи № 201/13096/25 визначено суддю Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О. 
Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О. від 27.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче засідання. Запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву.
06.01.2026 року відповідач ОСОБА_1 надала суду письмові пояснення-заперечення, в яких вказувала, що дійсно 18.09.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» і нею укладено договір кредиту №61/144, відповідно до умов якого вона отримала у строкове платне користування кошти у розмірі 104426 доларів США. У подальшому, 01.12.2014 року, між сторонами укладено договір про внесення змін №2 до вказаного договору, за умовами якого кредит переведено у гривню загальною сумою 1470633,45 грн., який було розподілено на дві частини: на суму 691457,25 грн. (кредит в гривні - 1) і на суму 779176,20 грн. (кредит в гривні - 2), а також погоджено кінцевий термін повернення кредитів згідно графіку - до 17.11.2039 року, 14% річних по кредиту – 1; та 1% річних по кредиту – 2. Вказувала, що на виконання вимог п.1.3.2 договору №61/144 від 18.09.2007 року укладено іпотечний договір №827, за умовами якого нею передано в іпотеку майнові права на незавершені будівництвом апартаменти. Згідно п.1.2 договору №61/144 кредит надавався на фінансування будівництва (інвестування) житла, а саме: апартаменти в крилі А основного блоку готелю на 48 апартаментів, на третьому поверсі, загальною площею 39 км, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . З посиланням на положення ч. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказувала, що звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, оскільки об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, яка після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Крім того, площа об`єкта житлової нерухомості не перевищує показники, встановлені ст. 266 ПКУ, а відтак упродовж строку тимчасової окупації вона звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих за ним відсотків. Також, з посиланням на постанову Верхового Суду від 05.02.2025 року №757/29209/22-ц, зазначала, що підтвердження статусу ВПО не є визначальним, оскільки відповідний припис поширюється як на тих осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, так і на тих, які перемістилися з неї (безвідносно до того, чи всередині країни, чи за її межі). Враховуючи вказане, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки починаючи з 20.02.2014 року (тимчасово окупована територія АР Крим) вона не має можливості а ні користуватися придбаним майном, а ні реалізувати (продати) нерухомість з метою погашення кредиту, а отже стягнення кредитних коштів саме в період тимчасової окупації АР Крим тягне фактично подвійне навантаження. Крім того, на підтвердження розміру заборгованості позивачем не надано обґрунтованого розрахунку, до позову долучено лише таблицю нарахувань за певний період, в якій відсутні відомості про погашення нею заборгованості у цей же період, виписки по рахунку позивачем не надано (а.с.132-137).
Ухвалою суду від 26.02.2026 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засідання представник позивача – Тернова І.В. просила задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.
У судовому засіданні ОСОБА_1 просила відмовити у задовленні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку.
Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.09.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 61/144, відповідно до умов якого Позичальник отримала у строкове платне користування 104 426,00 доларів США, за умовами договору плата за користування кредитним коштами була встановлена у розмірі 13,2 % річних з кінцевим терміном повернення до 17.09.2032 року (а.с.8-12).
Відповідно до умов договору, а саме п.п.1.2.1 кредит надається на фінансування будівництва (інвестування) житла, а саме: апартаменти в крилі А основного блоку готелю на 48 апартаментів, на третьому поверсі, загальною будівельною площею 39,0 квадратних метрів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; шляхом придбання іменних безпроцентних облігацій серії N (код випуску UA4000007272) у бездокументаційній формі, що емітовані НВП «ПЛАСТОПОЛІМЕР», які надають право на отримання у власність апартаментів, згідно договору №Б-2007/086 купівлі-продажу цінних паперів від 02.08.2007 року та договору бронювання об`єкта інвестування №31/07-0717 від 31.07.2007 року.
На виконання вимог п.1.3.2 кредитного договору №61/144 від 18.09.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №827. 
Згідно п.1.1 договору №827 іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань зо договором кредиту №61/144 від 18.09.2007 року майнові права на нерухоме майно: незакінчені будівництвом апартаменти – апартаменти в крилі А основного блоку готелю «Гранд-Палас» на 48 апартаментів, на третьому поверсі, номер апартаментів А-3-39-0, загальною площею 39,0 квадратних метрів, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.96-101).
01.12.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 61/144 від 18.09.2007 року, за умовами якого плату за користування кредитним коштами було збільшено до 14% річних (а.с.17-31).
01.12.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 2 до договору кредиту № 61/144 від 18.09.2007 року, за умовами якого сторони дійшли згоди про зміну валюти кредиту та переведено суму кредиту 77 630 доларів США разом із нарахованими процентами 8 877,85 доларів США у гривню.
Згідно пункту 1.3 вищевказаного договору зміна валюти заборгованості за договором кредиту здійснюється шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 1 470 633,45 грн., який було розподілено на дві частини: 
- сума першого кредиту - 691 457,25 грн., які позичальник зобов`язався повернути згідно графіку у строк до 17.11.2039 р. зі сплатою 14% річних:
- сума другого кредиту складає 779 176,20 грн. за умови оплати процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 1% річних, з кінцевою датою повернення кредиту - 17.11.2039 року (а.с.34-49).
Даними ЄДРСР підтверджується, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року у справі 204/6909/18 позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 18.09.2007р. № 61/144 станом на 20.08.2018 року в загальній сумі 594 438грн.15 коп., з яких 590 043грн. 41 коп.– основна заборгованість за кредитом, 4 394грн.74коп.–заборгованість за відсотками, вирішено питання щодо судових витрат..
Отже, заборгованість відповідача по кредиту — 1 вже стягнута рішенням суду.
Предметом спору у даній цивільній справі є стягнення заборгованості за кредитом — 2.
Сторонами не заперечується, а відтак не підлягає доказуванню в силу ч.2 ст.81 ЦПК Україи, що 10.09.2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
Протоколом позачергових зборів загальних акціонерів АТ «Альфа-Банк» №2/2022 від 12.08.2022 року було прийнято рішення про перейменування банку на АТ «СЕНС БАНК», про що 30.11.2022 року в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці громадських формувань винесено відповідний запис № 1000681070177055612, відповідно до якого банк перейменовано на АТ «СЕНС БАНК» та останній є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк» / АТ «Укрсоцбанк». Вказане вище, зокрема, підтверджується відомостями, вказаними у статуті АТ «СЕНС БАНК» (а.с.71-75)
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 02.09.2025 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитом - 2 становить 576021,74 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом – 555812,70 грн., за відсотками – 20209,04 грн. (а.с.56-61).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 3 ст. 1049 ЦК України визначено, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).
Частиною 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора.
Положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України.
Отже, законодавець визначив, декілька критеріїв для тимчасового звільнення боржника від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним. Так, вимога повинна існувати упродовж строку тимчасової окупації; спеціальна норма ч. 6 ст.15 цього Закону стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї; кредит має бути забезпечений іпотекою; окупація мала місце після укладення такого іпотечного договору; площа об`єкту іпотеки не повинна перевищувати показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України - 120 кв. метрів для житлових будинків і 60 кв. метрів для квартир.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 р. № 376. Відповідно до вищевказаного Переліку, АР Крим вважається тимчасово окупованою територією України з 20.02.2014 року.
Як вбачається з відповіді №1911951 від 21.10.2025 року Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрованим у встановленому Законом порядку місцем проживання ОСОБА_1 з 22.02.2013 року є: АДРЕСА_2 (а.с.80).
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач проживала на тимчасово окупованій території або перемістилася з неї.
Відтак норми частини 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не можуть бути застосовані до правовідносин, що склалися між сторонами.
Наведене спростовує доводи відповідача щодо звільнення від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним.
Посилання ОСОБА_1 на правові висновки, викладені у постанові ВС №757/29209/22-ц від 05.02.2025 року суд вважає безпідставними, оскільки як вказувалось вище, визначальним для застосування положень ч.6 ст.15 вказаного Закону є саме факт проживання особи на тимчасово окупованій території або переміщення з неї. Висновки Верховного Суду у вказаній постанові стосуються, зокрема того, що підтвердження статусу ВПО не є визначальним.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
До письмових пояснень відповідачем додані квитанції за період з 2019 по 2022 роки (а.с.102-131). Відповідач вказувала, що грошові кошти, сплачені за цими квитанціями не були враховані Банком та не містяться у розрахунку заборгованості, долученого позивачем до матеріалів справи.
Між тим, з указаних квитанцій вбачається, що призначенням платежу є «поповнення рахунку для сплати кредитної заборгованості по договору №61/144 від 01.12.2014 року». 
Однак, як було зазначено вище, договір №61/144 від 18.08.2007 року на підставі договору про внесення змін №1 від 01.12.2014 року та договору про внесення змін №2 від 01.12.2014 року, розділено на дві частини. Відтак, суд не може встановити за яким саме кредитом: кредитом-1 чи кредитом-2 було здійсненено погашення заборгованості згідно вказаних квитанцій, зокрема, позивач у поданій ним позовній заяві посилався на те, що відповідач здійснювала погашення кредиту на підставі заочного рішення суду від 08.04.2019 року у справі №204/6909/18. 
Слід зазначити, що у випадку незгоди із розрахунком Банку відповідач мала можливість надати свій контррозрахунок або заявити клопотання про витребування більш детального розрахунку, виписки по кредитному рахунку, тощо.
Враховуючи вищевикладене, та те, що ОСОБА_1 не спростовано наявності заборгованості перед Банком, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом-2 по Договору кредиту № 61/144 від 18.09.2007 року, зобов`язання по якому обумовлені договором про внесення змін №2 від 01.12.2014 року, станом на 02.09.2025 року у сумі 576 021,74 грн., з яких: 555 812,70 грн. - заборгованості по кредиту, та 20 209,04 грн. – по відсотках.
Оскільки позовні вимоги задоволені, в силу ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» сплачені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265,282-283,353 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитом-2 по Договору кредиту № 61/144 від 18.09.2007 року, зобов`язання по якому обумовлені договором про внесення змін №2 від 01.12.2014 року, станом на 02.09.2025 року у сумі 576 021,74 грн., з яких: 555 812,70 грн. - заборгованості по кредиту, та 20 209,04 грн. – по відсотках.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (ЄДРПОУ 23494714) судовий збір – 8 640,33 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: акціонерне товариство «СЕНС БАНК», код ЄДРПОУ 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя      О.О.Куць