Справа № 212/4649/26 
2/212/4360/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2026 року м. Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу
у складі судді Хомченко Л.І
секретар Сівак А.О.
Представник
позивача ОСОБА_1 
позивач ОСОБА_2 
Відповідач ОСОБА_3 .
Третя особа Кобец В.В 
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м .Кривий Ріг цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України про встановлення факту батьківства
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те ,що ОСОБА_2 , після проведення молекулярно-генетичної експертизи 12.01.2026 року дізнався, що він біологічний батько ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 . У свідоцтві про народження ОСОБА_5 записаний зі слів матері ОСОБА_3 батько- ОСОБА_6 , який є дідусем ОСОБА_7 . У зв`язку з чим позивач має право на встановлення свого батьківства та внесення відповідних змін до актів цивільного стану. Вважаємо, що оскільки позивач є біологічним батьком дитини, має нагоду забезпечити сина матеріально, бажає його виховувати, цікавиться його подальшою долею, задоволення позову вбачаємо доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітнього, у зв`язку з чим просимо визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини і це одне з найактуальніших питань у сімейному праві України. Адже факт походження дитини від даного чоловіка спричиняє необхідність виконання обов`язків батька, визначених українським законодавством. Відповідно до ч.2, абз.2 ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлено особою, яка вважає себе батьком дитини. Нормами як національного так і європейського законодавства передбачено, що перш за все в усіх діях щодо дітей, у тому числі під такими діями мається на увазі і вирішення питання щодо прав та інтересів дитини в судових справах, найбільша увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також це підтверджується відповідною судовою практикою. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Такими доказами є: Фотографії разом з дитиною, на яких видно вирази обличчя, які відображають щасливі стосунки. Висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду № 51721 від 12.01.2026 року відповідно до якого ймовірність того, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2 є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , в рамках проведеного дослідження складає 99,999999 %. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування у справах про визнання батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Згідно із ч.ч.1,4 ст.12, ч.ч.1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванн сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Необхідно повно та всебічно встановити обставини справи, надати належну оцінку доказам у справі з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»). У висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень зазначено, що мотиви прийняття рішення повинні бути узгодженими, зрозумілими, недвозначними й несуперечливими. Вони повинні давати можливість читачеві простежити логіку мотивації, яка привела суддю до ухвалення рішення. Умотивованість повинна засвідчувати дотримання суддею принципів, сформульованих Європейським судом з прав людини (а саме повага до права на захист та на справедливий суд). Коли проміжні рішення стосуються індивідуальних свобод (наприклад, дозвіл на арешт) або можуть вплинути на права осіб чи на їхнє майно (наприклад, тимчасова опіка над дитиною або превентивне накладення арешту на нерухоме майно чи на банківські рахунки), потрібен належний виклад мотивів подібного рішення. Якість судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. У викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін, тобто на кожен окремий пункт вимог та на аргументи захисту. Це важливий запобіжник, оскільки він дає можливість сторонам переконатися у тому, що їхні доводи були досліджені, а отже, суддя взяв їх до уваги (пункти 34, 38). При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц). Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним із основних доказів, який має бути оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі №205/5698/21. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18). Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства і заінтересовані особи у підтвердження своєї позиції мають право заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За п. 2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином судове рішення визнання батьківства є правовою підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану до актових записів цивільного стану. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи». Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 19 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М. Т. проти України» («M.T. v. Ukraine», заява № 950/17) (далі також - Рішення), у якому звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)). У справі «Т. М. проти України», заява № 950/17, рішення від 19 березня 2019 року, ЄСПЛ, розглянувши скарги заявника, вказав, що незважаючи на те що заявник подав свій позов поза межами встановленого законодавством строку, суди відповідно до національного законодавства могли поновити строк за наявності вагомих причин. Беручи до уваги той факт, що національні суди не розглянули питання, чи було в найкращих інтересах дитини поновлення позовної давності та розгляду позову по суті, а також не провели аналіз для встановлення балансу між інтересами дитини та батька, ЄСПЛ констатував порушення статті 8 Конвенції. У постанові від 02 липня 2019 року у справі № 753/10895/15-ц (провадження № 14-233звц19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ЄСПЛ констатував, що порушення Конвенції допустили саме суди, які переглядали рішення суду першої інстанції. Останній проаналізував доводи позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності та дійшов висновку про обґрунтованість відповідних доводів позивача. Натомість апеляційний суд, з яким погодився суд касаційний, не спростував висновки суду першої інстанції, але відмовив у задоволенні позову, вважаючи, що позивач пропустив позовну давність, не навів будь-які альтернативні підстави, які би пояснили його рішення, не з`ясував фактичні стосунки дитини з ймовірним біологічним батьком, законним батьком і вітчимом, а також не вирішив питання про відповідність найкращим інтересам дитини поновлення позивачеві позовної давності та розгляду позову. А тому не забезпечив баланс між інтересами дитини та батька щодо встановлення його батьківства. З огляду на зміст рішення та факти, які встановили суди першої й апеляційної інстанцій про те, що позивач є біологічним батьком дитини, утримує та виховує дитину протягом усього її життя, вчинив дії спрямовані на забезпечення майбутнього дитини, Велика Палата Верховного Суду вважала, що саме висновки суду першої інстанції (визнав причини пропуску позивачем позовної давності поважними, визнав позивача батько дитини) відповідають сформульованим у Рішенні висновкам ЄСПЛ щодо застосування статті 8 Конвенції. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи (див. рішення ЄСПЛ від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00, § 78). На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (див. рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2013 року у справі «Кріштіан Барнабас Тот проти Угорщини» («Krasztian Barnabas Tot v. Hungary», заява № 48494/06, § 33-38)) (§ 24 Рішення). Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалися. Підтверджую, що мною не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом спору. На підставі викладеного, відповідно до Конституції України, ЗУ «Про охорону дитинства», Європейської конвенції з прав людини, практики Європейського суду з прав людини, керуючись практикою Верховного Суду, ст.ст. 5, 128, 134, 171 СК, ст.ст. 4, 12, 76-81, 206, 141, 175, 259, 263-265 ЦПК України, просив суд Відкрити провадження у справі;. В порядку підготовки справи до розгляду витребувати у Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (49619, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-а) актовий запис про народження ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ); Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2 ) батьком дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ); Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ), вказавши у графі «батько» « ОСОБА_2 », змінити по батькові дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », виключити запис про ОСОБА_6 , як батька дитини. Судові витрати покласти на ОСОБА_2 .
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги ,просив позов задовольнити ,надав пояснення аналогічно викладеним у позові, просив визнати його батьком дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник позивача підтримав заявлені вимоги просив їх задовольнити по підставах викладених у позові.
Відповідач у судовому засіданні визнала заявлені вимоги ,просила позов задовольнити, Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2 ) батьком дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ); 6. Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ), вказавши у графі «батько» « ОСОБА_2 »,оскількі відповідач є біологічним батьком її сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заслухав пояснення сторін та дослідив матеріали справи суд встановив наступні обставини .
Згідно з актового запису № 7 від 03.03.2020 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,зроблений Військово-цивільною адміністрацією міста Красногорівка Мар`їнського району Донецької області батьком неповнолітнього записаний ОСОБА_6 зі слів матері ОСОБА_3 . 
ОСОБА_2 , згідно молекулярно-генетическої експертизи від 12.01.2026 року є біологічним батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 . 
Суд приходить до висновку , що оскільки позивач є біологічним батьком дитини, має нагоду забезпечити сина матеріально, бажає його виховувати, цікавиться його подальшою долею, задоволення позову є доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітнього, у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. 
Відповідно до ч.2, абз.2 ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлено особою, яка вважає себе батьком дитини. Нормами як національного так і європейського законодавства передбачено, що перш за все в усіх діях щодо дітей, у тому числі під такими діями мається на увазі і вирішення питання щодо прав та інтересів дитини в судових справах, найбільша увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Такими доказами є: Фотографії відповідача разом з дитиною, на яких видно вирази обличчя, які відображають щасливі стосунки. Висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження  № 51721 від 12.01.2026 року відповідно до якого ймовірність того, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2 є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , в рамках проведеного дослідження складає 99,999999 %. 
Також суд враховує ,що відповідач визнає позов у повному обсязі.
Предметом доказування у справах про визнання батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. 
Згідно із ч.ч.1,4 ст.12, ч.ч.1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. 
Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Необхідно повно та всебічно встановити обставини справи, надати належну оцінку доказам у справі з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»). У висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень зазначено, що мотиви прийняття рішення повинні бути узгодженими, зрозумілими, недвозначними й несуперечливими. Вони повинні давати можливість читачеві простежити логіку мотивації, яка привела суддю до ухвалення рішення. Умотивованість повинна засвідчувати дотримання суддею принципів, сформульованих Європейським судом з прав людини (а саме повага до права на захист та на справедливий суд). Коли проміжні рішення стосуються індивідуальних свобод (наприклад, дозвіл на арешт) або можуть вплинути на права осіб чи на їхнє майно (наприклад, тимчасова опіка над дитиною або превентивне накладення арешту на нерухоме майно чи на банківські рахунки), потрібен належний виклад мотивів подібного рішення. Якість судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц). Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним із основних доказів, який має бути оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі №205/5698/21. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18). Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства і заінтересовані особи у підтвердження своєї позиції мають право заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи. 
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. 
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. 
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. 
За ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За п. 2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином судове рішення визнання батьківства є правовою підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану до актових записів цивільного стану. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи». 
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. 
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. 
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити оскільки вони обґрунтовані вимогами діючого законодавства і знайшли своє підтвердження доказами у судовому засіданні.
На підставі викладеного, відповідно до Конституції України, ЗУ «Про охорону дитинства», Європейської конвенції з прав людини, практики Європейського суду з прав людини, керуючись практикою Верховного Суду, ст.ст. 5, 128, 134, 171 СК, ст.ст. 4, 12, 76-81, 206, 141, 175, 259, 263-265 ЦПК України, -
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України про встановлення факту батьківства задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2 ) батьком дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ); 
Внести зміни до актового запису  № 7 від 03.03.2020 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,зроблений Військово-цивільною адміністрацією міста Красногорівка Мар`їнського району Донецької області), вказавши у графі «батько» « ОСОБА_2 », змінити по батькові дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », виключити запис про ОСОБА_6 , як батька дитини. 
Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(адреса: 84116, м. Слов`янськ, вул. Батюка, 24Б ,(050) 220-79-30,електронна адреса: info.dnts.dn.dracs@kharkivjust.gov.ua внести відповідні зміни до актовий запису № 7 від 03.03.2020 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,зроблений Військово-цивільною адміністрацією міста Красногорівка Мар`їнського району Донецької області
Рішення може бути оскаржено до Дніпровсьвого апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
У повному обсязі рішення складено та підписано 15.06.2026 року.
позивач
ОСОБА_10 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянин України
ІПН НОМЕР_2 
Паспорт НОМЕР_3 
виданий 16.04.2020 р. орг. НОМЕР_4 ,
зареєстрований 
АДРЕСА_1 
Відповідач:
ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 ,
ІПН НОМЕР_5 
Паспорт НОМЕР_6 Олександрівським № НОМЕР_7 
виданий РВГУ МВС України в Донецькій обл.,
03.04.2012 р. НОМЕР_8 , 
зареєстрована АДРЕСА_2 

Суддя:        Л.  І.  Хомченко