ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2555/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),
судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 (повний текст рішення складено та підписано 27.11.2025, суддя Панна С.П.) у справі № 904/2555/25
за позовом Глеюватської сільської ради, 53001, Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с.Глеюватка, вул. Шевченка, буд.65, код ЄДРПОУ 04339824
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП», 37043, Полтавська обл., Пирятинський р-н, Шлях Київ-Харків, корпус 134км, код ЄДРПОУ 25392923
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ», 49000, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Мандриківська, буд.47,офіс 503, код ЄДРПОУ 41449359
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕКС ІНВЕСТ», 49600, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Мандриківська, буд.47, офіс, 206/2, код ЄДРПОУ 39821153
про стягнення матеріальної шкоди (збитків),

ВСТАНОВИВ:
В травні 2025 Глеюватська сільська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП», в якій просить суд стягнути матеріальну шкоду (збитки) в розмірі 139 523,60грн та пеню в розмірі 15 695,45 грн., а також судовий збір в розмірі 3 028,00грн.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Договору про закупівлю №122 від 22.07.2024р., чим спричинено матеріальної шкоди (збитку) Позивачу.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» (37043, Полтавська обл., Пирятинський р-н, Шлях Київ-Харків, корпус 134км, код ЄДРПОУ 25392923) на користь Глеюватської сільської ради заборгованість у розмірі 139 523,60грн., пеню в розмірі 15 695,45грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40грн.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП», звернувся через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення суду від 18.11.2025; 
ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі; 
поновити строк на апеляційне оскарження; 
зупинити дію рішення суду від 18.11.2025; 
розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи; 
проводити всі судові засідання по даній справі в режимі відеоконференція поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за участю представника ТОВ «Гарант Ойл Групп» адвоката Голубок Андрія Вадимовича.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежне виконання Відповідачем умов Договору № 122 від 22.07.2024 року. 
Відповідно до п. 1.1, п. 1.4, п. 5.1 та п. 5.2.3 цього Договору, Відповідач зобов`язався поставити Позивачу пально-мастильні матеріали (талони) у кількості: бензин А-95 - 2590 літрів, дизельне паливо - 2100 літрів, на загальну суму 253 432,20 грн. Строк поставки - до 31 липня 2024 року.
На виконання умов Договору Відповідач передав, а Позивач отримав:
за видатковою накладною № Рн240726/006 від 26.07.2024 року: дизельне паливо (талони) - 1000 літрів, бензин А-95 (талони) - 1590 літрів на суму 140 541,20 грн.;
за видатковою накладною № Рн240730/003 від 30.07.2024 року: дизельне паливо (талони) - 1100 літрів, бензин А-95 (талони) - 1000 літрів на суму 112 891,00 грн.
Факт отримання товару підтверджується підписами уповноваженої особи Позивача на вказаних накладних та оплатою цих накладних згідно з платіжними інструкціями № 499 від 31.07.2024 року та № 504 від 02.08.2024 року. 
Отже, Відповідач у встановлений Договором строк виконав свої зобов`язання щодо поставки товару в повному обсязі.
Суд першої інстанції, всупереч фактичним обставинам, кваліфікував видаткові накладні лише як підтвердження передачі талонів, а не самого товару, що суперечить умовам Договору та нормам цивільного законодавства, зокрема ст. 664 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми, обов`язок продавця передати товар вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором не встановлено інше. 
У даному випадку сторони погодили, що товаром є саме талони, які й були передані Позивачу.
Крім того, судом першої інстанції не було досліджено Звіт про виконання договору про закупівлю, оприлюднений самим Позивачем на офіційному сайті https://prozorro.gov.ua, у якому зазначено про відсутність причин для розірвання Договору № 122 від 22.07.2024 року та підтверджено належне виконання його умов.
Також, апелянт звертає увагу на те, що згідно з п. 4.2 Договору № 122 від 22.07.2024 року Покупець (Позивач) зобов`язаний оплатити отриманий товар протягом 10 робочих днів з моменту його отримання. 
Однак Позивач оплатив товар за видатковою накладною № Рн240726/006 від 26.07.2024 року лише 31.07.2024 року (платіжна інструкція № 499), а за видатковою накладною № Рн240730/003 від 30.07.2024 року - 02.08.2024 року (платіжна інструкція № 504), тобто з порушенням встановленого строку. Це свідчить про те, що Позивач визнавав факт отримання товару та був зобов`язаний його оплатити, що додатково підтверджує належне виконання Відповідачем своїх зобов`язань.
Суд першої інстанції, підтримуючи позицію Позивача, зазначив, що з грудня 2024 року на АЗС почались перебої у поставці пального, а з січня 2025 року Позивач позбавлений можливості заправити автомобілі за пред`явленими талонами. Однак Апелянт наголошує, що Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, а саме: доказів виїзду на АЗС для отримання пального; доказів відмови в отоваренні талонів з боку АЗС; доказів того, що всі АЗС, визначені в Додатку № 2 до Договору, не здійснювали відпуск пального; доказів звернення до Відповідача з претензіями щодо неможливості отримання пального протягом дії Договору.
Відповідно до ст. 13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Позивач не виконав цього обов`язку, тому його твердження про неможливість отоварення талонів є безпідставними. Суд першої інстанції, в порушення ст. 86 ГПК України, не надав належної правової оцінки відсутності доказів з боку Позивача та не врахував, що саме на Позивача покладається тягар доказування порушення його прав.
Апелянт зазначає, що Позивач не довів, що талони на бензин А-95 у кількості 675 літрів на суму 37 584,00 грн. та на дизельне паливо у кількості 1960 літрів на суму 101 939,60 грн. були отримані саме від Відповідача за Договором № 122 від 22.07.2024 року. 
Із загальнодоступних відомостей на сайті https://prozorro.gov.ua вбачається, що Позивач неодноразово закуповував талони мережі АЗС бренду «АВІАС» у інших постачальників, зокрема: ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» (Договір № 124 від 29.04.2022 року); ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» (Договір № СК0011/130 від 23.12.2022 року); ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ» (Договір № 166 від 18.11.2024 року).
Крім того, Відповідач надав докази того, що закуповував талони для виконання Договору № 122 від 22.07.2024 року у ТОВ «ТЕНЕГІЯ» за видатковою накладною № 0001/0002890 від 24.07.2024 року. Номери талонів, зазначені в специфікації до цієї накладної, не збігаються з номерами талонів, які, як стверджує Позивач, були ним отримані. Також Відповідач постачав талони виключно номіналом 15 та 20 літрів, тоді як Позивач стверджує про отримання талонів номіналом 30 літрів.
Суд першої інстанції не дослідив ці докази та не надав їм правової оцінки, що призвело до безпідставного задоволення позову до неналежного відповідача. 
Відповідно до висновків Верховного Суду, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 22.01.2025 року у справі № 760/18179/23, постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Апелянт вважає, що нарахування пені на підставі п. 7.2 Договору № 122 від 22.07.2024 року є безпідставним, оскільки Відповідач виконав свої зобов`язання в повному обсязі та у встановлений строк (до 31 липня 2024 року). Товар був поставлений Позивачу, що підтверджується підписаними видатковими накладними та їх оплатою. Суд першої інстанції, не дослідивши належним чином обставин справи, безпідставно задовольнив вимоги про стягнення пені, що є порушенням норм матеріального права.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 236 ГПК України, не надав належної правової оцінки всім аргументам та доказам, наданим Відповідачем, зокрема: не дослідив Звіт про виконання договору, оприлюднений Позивачем; не врахував доводи Відповідача щодо відсутності доказів неможливості отоварення талонів; не дослідив питання належності Відповідача у справі; не надав оцінки доказам, що підтверджують придбання Позивачем талонів у інших постачальників.
Оскаржуване рішення не є вмотивованим, обґрунтованим та законним, що є підставою для його скасування.
Згідно до протоколу автоматизованогорозподілу судової справи між суддями від 19.12.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/2555/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/2555/25.
16.01.2026 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 у справі № 904/2555/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків. Роз`яснено скаржнику, що в разі невиконання зазначеної ухвали суду в строк, визначений п.2 її резолютивної частини, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
28.01.2026, документ сформовано в системі «Електронний суд», від скаржника до ЦАГС (зареєстровано 29.01.2026) надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 3633.60 грн, відповідно до платіжної інструкції від 28.01.2026 № 1211.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 у справі № 904/2555/25. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
19.02.2026 від позивача до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу; Глеюватська сільська рада, як Позивач у справі № 904/2555/25, вважає скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Між Глеюватською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» укладено договір закупівлі № 122 від 22.07.2024 року, відповідно до умов якого Відповідач зобов`язався поставити та передати у власність Позивача пально-мастильні матеріали (талони) на загальну суму 253 432,20 грн, а саме: бензин А-95 у кількості 2590 літрів та дизельне паливо у кількості 2100 літрів.
Позивач належним чином виконав свої зобов`язання щодо повної оплати зазначеного товару, що підтверджується платіжними інструкціями № 499 від 30.07.2024 року та № 504 від 01.08.2024 року. 
Відповідач, у свою чергу, передав Позивачу талони на отримання пального, проте фактичне отоварення цих талонів було здійснено лише частково. Зокрема, за час дії договору Позивач отримав пально-мастильні матеріали на суму 113 908,60 грн, а саме: бензин А-95 у кількості 1915 літрів та дизельне паливо у кількості 140 літрів.
Неотовареними залишились талони на бензин А-95 у кількості 675 літрів на суму 37 584,00 грн та на дизельне паливо у кількості 1960 літрів на суму 101 939,60 грн, загалом на суму 139 523,60 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою Позивача від 15.05.2025 року № 134, наявними невикористаними талонами та безпосереднім дослідженням їх оригіналів судом першої інстанції.
Апелянт помилково ототожнює передачу талонів з фактичною поставкою товару. Відповідно до пункту 2.1 Договору, товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості та якості з моменту фактичного отримання товару згідно з умовами Договору. У свою чергу, пунктом 5.2.1 Договору передбачено, що передача товару Покупцю здійснюється на автозаправних станціях Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні талонів. Таким чином, талони є лише засобом отримання товару, а не самим товаром, і їх передача не свідчить про виконання зобов`язань з поставки.
Жодна зі сторін не має права передавати права та обов`язки за цим Договором третім особам без письмової згоди другої сторони (пункт 13.11 Договору). Тому посилання Відповідача на можливість отримання талонів від інших постачальників є безпідставними.
Апелянт стверджує, що Позивач не надав доказів виїзду на автозаправні станції чи відмови в отоваренні талонів. Проте такі твердження спростовуються матеріалами справи. З грудня 2024 року на автозаправних станціях, визначених Додатком № 2 до Договору, почались перебої з поставкою пального, а з січня 2025 року Позивач взагалі позбавлений можливості отримати пальне за наявними талонами.
Позивач неодноразово звертався до Відповідача в телефонному режимі щодо виконання умов Договору та надання можливості отримувати пальне. Крім того, 05.03.2025 року Позивач направив Відповідачу письмову претензію з вимогою повернути кошти за неотоварені талони, яка була отримана останнім 19.03.2025 року, проте залишена без відповіді та задоволення.
Також під час судових засідань представник Відповідача не зміг підтвердити наявність пального на визначених у Договорі автозаправних станціях та відмовився від пропозиції здійснити обмін талону на пальне в присутності суду. Вказане свідчить про неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань.
Апелянт намагається перекласти відповідальність на інших суб`єктів господарювання, з якими Позивач також укладав договори на придбання талонів мережі «АВІАС» (ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ», ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ»). Однак ці договори є окремими правовідносинами, які не мають відношення до Договору № 122 від 22.07.2024 року. Вимоги заявлено саме до ТОВ «Гарант Ойл Групп» як до сторони, яка отримала кошти за товар і не виконала зобов`язання з його поставки.
Посилання Відповідача на видаткову накладну № 0001/0002890 від 24.07.2024 року та специфікацію до неї, укладених з ТОВ «ТЕНЕГІЯ», також не підтверджують належне виконання зобов`язань перед Позивачем, оскільки ці документи стосуються інших господарських операцій. Нумерація талонів у цих документах відрізняється від нумерації талонів, переданих Позивачу, що вказує на те, що Відповідач закуповував талони різними партіями та не надав доказів придбання саме тих талонів, які не були отоварені Позивачем.
Апелянт стверджує, що пеня нарахована безпідставно, оскільки зобов`язання виконані в повному обсязі. Проте, з огляду на неналежне виконання Відповідачем умов Договору, нарахування пені є правомірним.
Відповідно до пункту 7.2 Договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення.
Позивач здійснив розрахунок пені за період з 02.01.2025 року по 19.05.2025 року з урахуванням зміни облікової ставки Національного банку України. Загальна сума пені становить 15 695,45 грн. Розрахунок є арифметично вірним, відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства. Відповідач не надав контррозрахунку та не спростував правильності нарахувань.
Доводи Апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є голослівними. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав оцінку всім доказам, зокрема наявним талонам, видатковим накладним, претензійній роботі та іншим матеріалам справи. Рішення суду є обґрунтованим, законним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Посилання Апелянта на висновки Верховного Суду щодо неналежного відповідача є безпідставними, оскільки у даній справі Відповідач визначений правильно, а позовні вимоги ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами Договору № 122 від 22.07.2024 року.
З огляду на викладене, Глеюватська сільська рада вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 року у справі № 904/2555/25 є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» є необґрунтованими, безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Відзиву на апеляційну скаргу третіми особами не надано. Згідно ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1-4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та/або відзиві на неї. При цьому апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України, зокрема якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність встановлення місцевим господарським судом фактичних обставин справи, повноту їх правової оцінки та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами процедури закупівлі (ID: UA-2024-07-17-001305-a) між Глеюватською сільською радою та ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» укладено договір закупівлі № 122 від 22.07.2024р. (далі – Договір).
У відповідності до пункту 1.1. Договору Постачальник зобов`язується в порядку, на умовах і в терміни, передбачені цим Договором поставити і передати у власність товари, а саме: пально-мастильні матеріали (талони): бензин А-95, дизельне паливо (ДК 021:2015: 09130000-9 Нафта і дистиляти), зазначені в пункті 1.2. Договору (далі - Товар) Покупцю, а Покупець зобов`язується приймати цей Товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього Договору.
Згідно з п.1.2.-1.4. Найменування товару: Бензин А-9 (Євро 5), талон, код ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти. Дизельне паливо (Євро 5), талон, код ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти. Одиниця вимірювання: літр. Кількість: Бензин А-9 (Євро 5), талон – 2590 літрів. Дизельне паливо (Євро 5), талон – 2100 літрів.
Відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (талони) на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою КМУ № 1442 від 20.12.1997 (пункт 1.5. Договору). 
Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов Договору (пункт 2.1. Договору).
Відповідно до п.3.1. загальна сума Договору становить 253 432,20грн., у тому числі ПДВ 42 238,70грн.
Згідно з п.3.2. кількість та асортимент Товарів зазначені в Специфікації (Додаток №1), що є невід`ємною частиною даного Договору (пункт 3.2. Договору).
У пункті 4.1. договору сторони дійшли щодо умов оплати: оплата Товару здійснюється Покупцем у національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника на підставі рахунку-фактури та накладної на Товар. 
Відповідно до умов Договору (п. 4.2.) Покупець оплачує отриманий товар протягом 10 робочих днів з моменту отримання товару.
Пунктом 4.4. передбачено, що постачальник зобов`язується видати довірчі документи та видаткову накладну на товар представнику Покупця, за умови надання представником довіреності на отримання товару із зазначенням: ПІБ довіреної особи, паспортні дані, ідентифікація підпису, номенклатура та кількість ТМЦ, що скріплена підписом керівника Покупця та печаткою Покупця та при наявності в нього паспорту.
Згідно з п.5.1. та 5.2. строк поставки товарів – до 31 липня 2024 року. Місце поставки товарів: 53001, Україна, Дніпропетровська область, Криворізький район, село Глеюватка, вулиця Шевченка, будинок 65. 
Передача Покупцю Товару за цим Договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явлені довіреними особами Покупця талону (пункт 5.2.1. Договору).
Талон є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки Товару, після чого всі обов`язки Сторін по погашених талонах вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю Товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено у талоні (пункт 5.2.2 Договору).
Умови постачання Товару – самовивезення. Покупець зобов`язується отримати Товар на АЗС визначених у переліку АЗС (Додаток 2) до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (пункт 5.2.3. Договору).
Відповідно до п.5.2.4. бензин відпускається цілодобово на підставі пред`явлення талонів номіналом 5, 10, 15, 20 літрів, через розгалужену мережу АЗС на всій території України (не менше двох в м. Київ); не мене чотирьох в м. Дніпро; не менше однієї в м. Кропивницький; не менше однієї в м. Умань; не менше чотирьох в м. Кривий Ріг, одна з яких на території Тернівського району в м. Кривий Ріг). Найближча АЗС повинна знаходитись в радіусу 15 км від місця розташування Покупця (Україна, 53001, Дніпропетровська область, Криворізький район, село Глеюватка, вулиця Шевченка, будинок 65).
Термін дії талонів, наданих Покупцю, становитиме не менше одного року з моменту їх отримання (п. 5.2.5.).
Постачальник зобов`язаний, серед іншого, забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором (п. 6.3.). 
Цей Договір набирає чинності з дати його укладання Сторонами та діє до 31 грудня 2024 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 11.1. Договору).
Відповідно до пункту 13.2. Договору моментом належного повідомлення однієї Сторони іншу Сторону в розумінні умов цього Договору є наступний робочий день після дня відправки повідомлення (електронного листа) відповідно до умов цього Договору про закупівлю (дата належного повідомлення). Дата належного повідомлення є датою фактичної обізнаності Сторони про факти, дії, події, зазначені в повідомлені (електронному листі). Сторони домовились, що роздруківка Стороною електронного повідомлення з електронної адреси, вказаної у реквізитах Сторони цього Договору про закупівлю, є належним доказом повідомлення іншої Сторони згідно умов цього Договору. У разі направлення листа у письмовій формі поштою, якщо поштовий лист повернено підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмові від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат (Сторона) повідомлений про зміст листа належним чином з дати, яка є третім календарним днем після дня отримання підприємством зв`язку адресата поштового листа.
Кожна Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних нею в цьому Договорі про закупівлю реквізитів та зобов`язується своєчасно в письмовій формі повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а в разі неповідомлення несе ризик настання пов`язаних із ним несприятливих наслідків (пункт 13.9 Договору).
Відповідно до Специфікації до Договору Постачальник повинен поставити і передавати у власність товари, а саме: бензин А-95 (Євро 5), талони у кількості 2590 літрів (55,68грн. за 1 л палива) на суму 144 211,20грн. та дизельне паливо (Євро 5), талони у кількості 2100 літрів (52,01грн. за 1 л палива) на суму 109 221,00грн., всього на загальну суму 253 423,20грн., в тому числі ПДВ - 42 238,70грн. (а.с.18 зі зворотної сторони, Т.1).
Як встановлено матеріалами справи, Позивач відповідно до умов Договору сплатив Відповідачу за весь товар у кількості: бензин А-95 (талони) – 2590 літрів та дизельне паливо (талони) – 2100 літрів на загальну суму 253 432,20грн., в тому числі ПДВ - 42 238,00грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 499 від 30.07.2024р. на суму 140 541,20грн. (а.с.20, Т.1) та платіжною інструкцією № 504 від 01.08.2024р. на суму 112 891,00грн. (а.с.21, Т.1), а Відповідач передав талони.
Таким чином, Глеюватська сільська рада відповідно до умов Договору виконала свої зобов`язання стосовно здійснення своєчасної оплати за товар на рахунок Відповідача.
За час дії Договору за пред`явленими талонами на АЗС Відповідач передав Позивачу частину пально-мастильних матеріалів на суму 113 908,60 грн., а саме: бензину А-95 – 1915 літрів та дизельного палива – 140 літрів.
Як зазначив позивач, з грудня місяця 2024 року на АЗС почались перебої у поставці пально-мастильних матеріалів та вже у січні 2025 року Глеюватська сільська рада позбавлена можливості заправити автомобілі на зазначених у додатку до Договору АЗС при пред`явленні талону, оскільки на вказаних АЗС пальне відсутнє.
Загалом, у період із січня місяця 2025 року Позивач позбавлений можливості при пред`явлені талонів на АЗС отримувати вже придбані на підставі Договору пально-мастильні матеріали на загальну суму 139 523,60грн., а саме: бензину А-95 - 675 літрів та дизельного палива - 1960 літрів.
З метою досудового врегулювання спору, позивачем у березні 2025 року письмово, в тому числі й на електрону адресу, направлено до Відповідача претензією за вих.№ 457/0/2-25 від 05.03.2025 з вимогою повернути частину раніше сплачених коштів відповідно до Договору в розмірі не поставленої та не переданої кількості Товару на загальну суму 139 523,60грн., а саме у зв`язку із не наданням Відповідачем придбаного Позивачем бензину А-95 в об`ємі 675 літрів та дизельного палива - 1960 літрів (а.с.23-25, Т.1).
Відповідно до відомостей АТ «Укрпошта» поштове відправлення за трекінговим номером 5000600079563 отримано Відповідачем 19.03.2025р. (а.с.26-26 зі зворотної сторони, Т.1), проте відповіді не надано.
В наслідок невиконання Відповідачем умов Договору, що на думку позивача виражається у відмові передати Позивачу придбаний товар – пально-мастильні матеріали у кількості: бензину А-95 (Євро-5) - 675 літрів, із розрахунку 55,68 грн за 1 л, всього на суму 37 584,00 грн та дизельного палива – 1960 літрів, із розрахунку 52,01 грн за 1 л, всього на суму 101 939,60 грн. завдано матеріальної шкоди (збитку), місцевому бюджету на загальну суму 139 523,60 грн., що і стало причино звернення позивача до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої іестанції виснував наступне.
Між сторонами у справі виникли правовідносини, що ґрунтуються на Договорі закупівлі № 122 від 22.07.2024 року, за умовами якого Відповідач зобов`язався поставити Позивачу пально-мастильні матеріали (талони) на загальну суму 253 432,20 грн, а Позивач - прийняти та оплатити товар. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, сплативши кошти згідно з платіжними інструкціями № 499 від 30.07.2024 року та № 504 від 01.08.2024 року. Відповідач передав талони, проте фактична поставка товару (пального) відбулася лише частково: Позивач отримав пально-мастильні матеріали на суму 113 908,60 грн, а саме: бензин А-95 у кількості 1915 літрів та дизельне паливо у кількості 140 літрів. Натомість неотовареними залишились талони на бензин А-95 у кількості 675 літрів на суму 37 584,00 грн та на дизельне паливо у кількості 1960 літрів на суму 101 939,60 грн, загалом на суму 139 523,60 грн.
Суд враховує, що відповідно до пунктів 2.1, 5.2.1 Договору товар вважається переданим з моменту фактичного отримання пального на автозаправних станціях шляхом заправки автомобілів при пред`явленні талонів, а не в момент передачі самих талонів. Таким чином, видаткові накладні № Рн240726/006 від 26.07.2024 року та № Рн240730/003 від 30.07.2024 року підтверджують лише факт передачі талонів, а не поставку товару. Вказана правова позиція узгоджується з нормами статті 664 Цивільного кодексу України та Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 року, відповідно до яких талон є лише документом, що підтверджує право на отримання товару, а не самим товаром.
Суд критично оцінює доводи Відповідача про належне виконання зобов`язань з огляду на те, що Позивач не надав доказів звернення на автозаправні станції або відмови в отоваренні талонів. Вказані твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема: претензією Позивача від 05.03.2025 року, яка була направлена та отримана Відповідачем 19.03.2025 року, однак залишена без відповіді; дослідженими в судовому засіданні оригіналами невикористаних талонів, які не мають слідів пошкодження чи використання; поясненнями представника Відповідача, який у судовому засіданні не зміг підтвердити наявність пального на визначених у Додатку № 2 до Договору автозаправних станціях. Крім того, Відповідач не надав доказів вжиття заходів для забезпечення можливості отримання пального, зокрема, шляхом обміну талонів або повернення коштів.
Суд також не приймає до уваги посилання Відповідача на те, що талони могли бути придбані Позивачем у інших постачальників, оскільки відповідно до пункту 13.11 Договору жодна із сторін не має права передавати права та обов`язки за Договором третім особам без письмової згоди іншої сторони. Крім того, надані Відповідачем докази (видаткова накладна № 0001/0002890 від 24.07.2024 року та специфікація до неї) підтверджують лише придбання Відповідачем талонів у ТОВ «ТЕНЕГІЯ», проте не спростовують факту непоставки пального Позивачу за Договором № 122 від 22.07.2024 року. Суд звертає увагу, що нумерація талонів, зазначена у вказаних документах, відрізняється від нумерації талонів, переданих Позивачу, що свідчить про неможливість ототожнення цих господарських операцій.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за Договором № 122 від 22.07.2024 року, а тому наявні підстави для застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати, якщо продавець не передав товар у встановлений строк. Позовна вимога про стягнення 139 523,60 грн є обґрунтованою, доведеною належними доказами та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення пені, суд виснував, що відповідно до пункту 7.2 Договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення. Позивачем здійснено розрахунок пені за період з 02.01.2025 року по 19.05.2025 року, враховуючи зміну облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідні періоди (з 02.01.2025 по 23.01.2025 - 27%, з 24.01.2025 по 06.03.2025 - 29%, з 07.03.2025 по 17.04.2025 - 31%, з 18.04.2025 по 19.05.2025 - 31%). Перевіривши наданий розрахунок, суд визнає його арифметично вірним та таким, що відповідає умовам Договору та вимогам статей 232 Господарського кодексу України, 258 Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності. Відповідач не надав власного контррозрахунку та не спростував правильності нарахувань, тому позовна вимога про стягнення пені у розмірі 15 695,45 грн також підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Оцінивши зміст договору, на підставі якого між сторонами виникли господарські правовідносини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, талон це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (пункт 10.3.3.1 Інструкції).
Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП (пункт 10.3.3.2 Інструкції).
За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку (талон) на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію талону/картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого талон/картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.
Таким чином, покупець як власник талонів/карток на пальне, отриманих від постачальника, володіє законним правом на отримання на АЗС, визначених угодою, товару (пального) по талонах/картках у кількості, маркуванні, визначеному у талонах на пальне.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №903/666/22.
Пунктом 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442, передбачено, що розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підписання сторонами видаткових накладних №№ Рн240726/006 від 26.07.2024 та № Рн240730/003 від 30.07.2024 не свідчить про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує передачу талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.
Колегія суддів наголошує, що передача відповідачем позивачу скретч-карток (талонів) - підтверджує лише набуття останнім права на отримання відповідної кількості пального, однак не свідчить про належне виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару. Саме фактичне відпускання пального є належним виконанням обов`язку продавця за договором.
Суд апеляційної інстанції відхиляє аргумент Апелянта про те, що товаром є самі талони. За умовами Договору № 122 від 22.07.2024 (п. 2.1, 5.2.1) талони є лише засобом для отримання пального на АЗС, а не кінцевим товаром. Обов`язок Постачальника вважається виконаним лише з моменту фактичного відпуску пального (отоварення талонів). Передача талонів без можливості їх реалізації не свідчить про належну поставку.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач повністю виконав свій обов`язок щодо попередньої оплати товару також позивач довів факт неможливості отримання пального (з грудня 2024 - перебої, з січня 2025 - повна відмова) тоді як відповідач не довів факту передачі позивачу 675 літрів бензину А-95 та 1960 літрів дизельного пального, а також не повернув суму попередньої оплати. Наявність у позивача невикористаних талонів не спростовує факту невиконання відповідачем свого зобов`язання з поставки товару.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення статті 693 Цивільного кодексу України та дійшов обгрунтованого висновку, що звернення позивача з даним позовом є належним способом реалізації права на повернення суми попередньої оплати у зв`язку з не поставкою товару. 
Колегія суддів вважає безпідставними посилання Апелянта на договори з іншими постачальниками (ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» тощо), оскільки ці правовідносини не стосуються Договору № 122. Відповідач отримав кошти саме за цим договором, тому є належною стороною у спорі. 
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, не містять належних доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача пені.
Як встановлено судом, відповідач допустив порушення взятих на себе договірних зобов`язань щодо своєчасної поставки оплаченого товару, що відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання та є підставою для застосування передбачених договором заходів відповідальності.
Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення. Така умова договору відповідає положенням статей 546, 549 Цивільного кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем за період з 02.01.2025 по 19.05.2025, колегія суддів встановила, що його здійснено відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, він є арифметично правильним, а відповідачем не подано належних і допустимих доказів, які б свідчили про помилковість такого розрахунку або виключали його відповідальність за допущене порушення.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення пені у розмірі 15 695,45 грн, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення в цій частині.
У підсумку колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують законності рішення суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені належним чином. Оскаржуване рішення ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Центральний апеляційний господарський суд зазначає, що аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому судом встановлено, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хаджинастасиу проти Греції»).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
За змістом ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 у справі №904/2555/25 слід залишити без змін.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 у справі № 904/2555/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 у справі № 904/2555/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв