ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/6674/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить: 
1. визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо виплати пенсії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01.03.2026, перерахованої на підставі рішень суду, які набрали законної дії після 14.07.2025, із за стосуванням постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 “Про затвердження Порядку здійснення з бю джету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відста вці), призначених (перерахованих) на виконання судових рі шень”;
2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01.03.2026 року виплату пенсії, перерахованої на підставі судових рішень, призначе ної відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, без застосування вимог “Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень” затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821, в повному розмірі;
3. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснювати виплату щомісячної пенсії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у повному обсязі, одним платежем та на постійній основі без будь-яких обмежень, незалежно від наявності, назви чи змісту будь-яких підзаконних актів Кабінету Міністрів України (як чинних, так і прийнятих у майбутньому), що встановлюють черговість, графіки або механізми відтермінування виплат за судовими рішеннями.
ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зазначає, що останні отримують пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Вказує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у справі №140/9312/25 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зобов`язано здійснити позивачам з 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення. На виконання зазначеного рішення відповідачем проведено перерахунок пенсії, однак її виплата здійснюється із застосуванням постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 “Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень” (далі – Порядок №821), у зв`язку з чим позивачам виплачується лише частина належних сум.
Зазначає, що листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 01.05.2026 №10612-8874/Я-02/8-0300/26 повідомлено про проведення перерахунку пенсії неповнолітнім дітям позивача та нарахування доплати на виконання судового рішення. Разом із тим відповідач зазначив, що кошти, нараховані на виконання рішення суду, підлягають виплаті відповідно до Порядку №821 у межах затверджених бюджетних призначень.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки порядок та умови пенсійного забезпечення визначаються законом, тоді як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати порядок виконання судового рішення, що набрало законної сили, чи ставити його виконання у залежність від наявності бюджетних асигнувань. На думку позивача, застосування Порядку №821 звужує обсяг права позивачів на належне пенсійне забезпечення, порушує принцип обов`язковості судових рішень та не відповідає Конституції України, Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, а також практиці Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.
З огляду на викладене позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 при виплаті пенсії, зобов`язати здійснити виплату пенсії без застосування зазначеної постанови, а також здійснювати її подальшу виплату без будь-яких обмежень, пов`язаних із застосуванням підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.
Зазначає, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у справі №140/9312/25 виконано у добровільному порядку шляхом проведення позивачам перерахунку пенсії та нарахування відповідних сум доплати. Водночас виплата нарахованих сум здійснюється відповідно до Порядку №821, який є обов`язковим для застосування органами Пенсійного фонду України.
Вказує, що виплата коштів на виконання судових рішень проводиться в межах бюджетних призначень відповідно до вимог Порядку №821 та Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік”, а тому дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства і підстав для задоволення позову немає.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримують пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у справі №140/9312/25, яке набрало законної сили 27.12.2025, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зобов`язано здійснити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 01.07.2025 №ХА20239 з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання зазначеного рішення суду відповідачем проведено перерахунок пенсії позивачам, визначено її новий розмір та нараховано доплату за минулий період.
26.03.2026 законний представник позивачів звернулася до відповідача із заявою щодо виплати пенсії у повному розмірі без застосування постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821.
Листом від 01.05.2026 №10612-8874/Я-02/8-0300/26 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повідомило, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у справі №140/9312/25 проведено перерахунок пенсії позивачам та нараховано відповідні суми доплати. Водночас зазначено, що кошти, нараховані на виконання судового рішення, підлягають виплаті відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821, у межах затверджених бюджетних призначень.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 при виплаті пенсії, перерахованої на виконання судового рішення, законний представник позивачів звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначені Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.92 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).
Приписами абзацу 3 преамбули до Закону №2262-XII передбачено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до статті 1 Закону №2262-XII, особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. 
Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Як вже було зазначено вище, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримують пенсію в разі втрати годувальника відповідно Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
На підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у справі №140/9312/25, яке набрало законної сили 27.12.2025, суму пенсії позивачів перераховано із застосуванням приписів Порядку №821. 
Надаючи оцінку правомірності таких дій відповідача, суд враховує наступне.
Як зазначено у пункті 1 Порядку №821, цим порядком визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування). 
Пунктом 2 Порядку №821 регламентовано, що перераховані пенсії за рішенням суду - сума пенсії або щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), визначена як різниця між розміром призначеної/перерахованої на виконання судового рішення суми виплати та визначеним органом Пенсійного фонду України розміром, з урахуванням положень нормативно-правових актів.
Згідно з пунктами 5-8 Порядку №821 виплати нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час проводяться щомісяця одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата. На забезпечення таких виплат щомісяця спрямовується частина бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету в межах коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік.
Видатки на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду здійснюються в межах бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата.
Для забезпечення виплат за рішеннями суду, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, але не більшій від належної до виплати суми, що обліковується в переліку.
Невиплачені протягом поточного бюджетного періоду суми нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час і перерахованих пенсій за рішенням суду виплачуються в наступному бюджетному періоді в межах встановлених бюджетних асигнувань у порядку, передбаченому пунктами 5-7 цього Порядку.
Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що Порядком №821 врегульовано механізм виплати нарахованої (перерахованої) пенсії на виконання рішення суду.
В свою чергу суд зазначає, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Принцип обов`язковості судових рішень як одну з основних засад судочинства закріплено також у статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Означений принцип поширюється на осіб, що брали та не брали участь у справі, якщо судове рішення впливає на їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відповідно до §§51, 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Рябих проти Росії” принцип обов`язковості виконання судових рішень входить до вимоги про юридичну визначеність. У § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Горнсбі проти Греції” вказано, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу, бо право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах “Войтенко проти України” (§ 39), “Immobiliare Saffi v. Italy” (§ 66) додатково уточнено, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення було виконане без невиправданих затримок.
Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.01.2018 у справі №281/1820/14-а, від 07.02.2018 у справі №803/3805/15.
У цьому контексті слід звернути увагу також і на те, що після набрання рішенням законної сили право особи на перераховану пенсію вже не є просто елементом загальної соціальної політики держави, оскільки воно трансформується у конкретизоване, індивідуалізоване і підтверджене судом суб`єктивне право вимоги до держави.
Слід наголосити, що Кабінетом Міністрів України раніше вже приймався схожий порядок, а саме Постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 “Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду”, якою було затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, який, як в ньому зазначено, визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету (далі - Порядок №649).
Проаналізувавши зміст Порядку №649 та Порядку №821, суд зазначає, що мета окреслених нормативно-правових актів є аналогічною.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19 Порядок №649 визнано протиправним та скасовано. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 змінено шляхом викладення пункту 2 його резолютивної частини у наступній редакції: “Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 “Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду”.
Згадане рішення переглянуто судом касаційної інстанції та постановою Верховного Суду від 26.05.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №640/5248/19 залишено без змін.
У межах цієї справи касаційний суд констатував, що законодавець делегував Уряду повноваження на забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту, але не надавав Уряду повноважень щодо встановлення механізму виконання судових рішень, які набрали законної сили, оскільки такий механізм визначений, Законом України “Про виконавче провадження” та Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, а обов`язковість виконання судових рішень визначена Конституцією України та Законом України “Про судоустрій та статус суддів”.
Отже, позиція Верховного Суду, сформульована у справі №640/5248/19 щодо оскарження Положення №649, вказує на неприпустимість встановлення Кабінетом Міністрів України підзаконним нормативним актом механізму, який фактично створює нову модель погашення заборгованості за судовими рішеннями у сфері пенсійних виплат через черговість чи обмеження асигнувань, якщо такий механізм призводить до відтермінування або частковості виконання остаточних судових рішень та порушує принципи верховенства права й обов`язковості судового рішення.
Таким чином, правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 у справі №640/5248/19, є повністю застосовними і до обставин цієї справи.
На переконання суду, застосування до перерахованої пенсії позивачів Порядку №821 призводить до обмеження їх конституційного права на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом.
Крім того, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі №320/51895/25, яке набрало законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2026 у даній справі, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 “Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень”. 
У частині першій статті 64 Основного Закону України зазначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Водночас у частині другій статті 64 Конституції України встановлено можливість окремих обмежень прав і свобод, а також зазначено, які саме права і свободи не можуть бути обмежені, зокрема ті, що передбачені статтею 55 (право на судовий захист). Це означає, що хоча обмеження зазначених людських прав не може бути зумовлене потребами, пов`язаними з воєнним станом, однак державне втручання у їх захисну сферу є можливим за умови виправданості (домірності) обраних законодавцем засобів, які зберігають повагу до сутності людських прав та не суперечать приписам Конституції України, які expressis verbis гарантують їх обсяг.
Такий висновок викладено у рішенні Конституційного Суду України від 18.07.2024 №8-р(II)/2024.
Суд також наголошує, що у статті 3 Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 №64/2022 зі змінами зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України “Про правовий режим воєнного стану”.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Таким чином, права і свободи людини і громадянина, гарантовані Конституцією України у приписах статті 46 (право на соціальний захист) та статті 55 (право на судовий захист), не зазначені в актах права, якими введено воєнний стан в Україні, а отже, втручання у ці права і свободи не обумовлено цілями вирішення завдань, які були підґрунтям для введення воєнного стану в Україні.
Відтак, суд доходить висновку, що виплата ГУ ПФУ у Волинській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пенсії із застосуванням положень Порядку №821 є протиправною, оскільки призводить до обмеження конституційних прав позивачів на соціальний захист та судовий захист та на обов`язковість виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Отже, на час ухвалення цього рішення нормативно-правовий акт, який відповідач поклав в основу своїх дій щодо виплати позивачу пенсії, вже визнаний судом незаконним та нечинним. За таких обставин спірні дії відповідача не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на належній правовій підставі.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо виплати позивачу пенсії із застосуванням постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 є протиправними, а тому позовна вимога про їх визнання протиправними підлягає задоволенню.
Оскільки застосування відповідачем постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 є неправомірним, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії, перерахованої на виконання рішення суду, без застосування зазначеної постанови, з урахуванням раніше виплачених сум.
Разом із тим суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача у майбутньому здійснювати виплату пенсії незалежно від наявності, назви чи змісту будь-яких підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, у тому числі тих, які можуть бути прийняті в майбутньому. Зазначена вимога стосується правовідносин, які на момент розгляду справи ще не виникли, а тому не може бути предметом судового захисту в порядку адміністративного судочинства.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню.
Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, доказів понесення ними інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо застосування при виплаті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пенсії, перерахованої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у справі №140/9312/25, положень постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 “Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виплату пенсії, перерахованої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у справі №140/9312/25, без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 “Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень”, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивачі: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), 
ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ). 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6; ідентифікаційний код юридичної особи 13358826).

Суддя Н. В. Стецик