ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 р. 	Справа № 480/9770/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2026, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі №480/9770/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 
про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області, в якій просила суд:
- визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області щодо не нарахування різниці пенсії за період з 01.12.2024 по 09.09.2025, не врахування довідки при розрахунку розміру пенсії та внесення незаконних відомостей;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області нарахувати та виплатити різницю між відновленою пенсією на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 по справі 480/1540/25 в сумі 19 509,00 грн та отриманою пенсією в сумі 13 524,39 грн., за період з 01.12.2024 по 09.09.2025 в сумі 55 457,41 грн.;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області здійснити перерахунок пенсії в тому числі з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 05/32 від 06.03.2024, з урахування раніше виплачених сум починаючи з 01.02.2024;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області видалити в особистому кабінеті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі особливості інформацію: "Не підлягає МП", "призначено за рішенням суду в твердому розмірі".
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 позов задоволено.
Визнано незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області щодо не нарахування різниці пенсії ОСОБА_1 за період з 01.12.2024 по 09.09.2025, не врахування довідки при розрахунку розміру пенсії та внесення незаконних відомостей.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , різницю між відновленою пенсією на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 по справі 480/1540/25 в сумі 19509 грн. та отриманою пенсією в сумі 13524,39 грн., за період з 01.12.2024 по 09.09.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 05/32 від 06.03.2024, з урахування раніше виплачених сум починаючи з 01.02.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області видалити в особистому кабінеті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі особливості інформацію: "Не підлягає МП", "призначено за рішенням суду в твердому розмірі".
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 1211,20 гривень.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 по справі №480/1540/25 ОСОБА_1 відновлено пенсію з 09.09.2025 (дата набрання законної сили рішення суду), оскільки резолютивною частиною рішення суду не зазначена дата відновлення пенсії. При виконанні рішення суду встановлено особливість "Не підлягає МП, призначено за рішенням суду в твердому розмірі", оскільки в подальшому розмір пенсії не підлягає перерахунку. Пунктом 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі” резолютивна частина рішення є завершеною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, а тому, повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, апеляційної чи касаційної скарги. У випадках, коли зобов`язання, що покладені судовими рішеннями на органи Пенсійного фонду України, не визначають окремого порядку проведення перерахунку/виплати пенсії, перерахунок/виплата здійснюється з урахуванням вимог чинного законодавства. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, резолютивна частина судового рішення визначає обсяг та межі обов`язків суб`єкта владних повноважень при його виконанні та не допускає довільного тлумачення або вибору альтернативних способів реалізації такого рішення. За таких обставин головне управління було зобов`язане діяти виключно в межах та у спосіб, визначений судовим рішенням і нормами чинного законодавства. Будь-які інші дії, відмінні від тих, що випливають із резолютивної частини судового рішення та законодавчого регулювання, виходили б за межі наданих повноважень. Отже, під час виконання рішення суду у справі №480/1540/25 головне управління не мало дискреційних повноважень щодо вибору іншого варіанта поведінки, ніж той, який прямо випливає зі змісту судового рішення та норм чинного законодавства. У зв`язку з цим рішення суду було виконано з дати набрання ним законної сили — з 09.09.2025 — у повному обсязі в межах покладених судом зобов`язань. Враховуючи викладене вище, розмір пенсії позивача обчислений та перерахований згідно з нормами чинного законодавства.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області як одержувач пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.
Відповідачем 01.02.2024 переводить позивача на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" та здійснює перерахунок на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 01.02.2024 № 05/14 та від 01.02.2024 № 05/15.
Листом № 05/33 від 06.03.2024, Департамент з питань соціальної політики, ветеранів та реінтеграції Сумської обласної державної адміністрації прохало довідку за №05/14 від 01.02.2024 вважати не дійсним, та надано нову довідку за №05/32 від 06.03.2024.
07.03.2024 ГУ ПФУ в Сумській області було видано Акт перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення (перерахунку) пенсії № 1800-1002- 1/1717, згідно якого довідку від 01.02.2024 №5/14 необхідно замінити.
Листом від 04.12.2024 №1800-0306-8/50303 позивача повідомлено, що розмір її пенсійної виплати з 01.12.2024 становить 13524,39 грн. Крім цього, зауважує, що необхідно надати довідки у відповідності до Порядку № 622.
До листа додано копію протоколу перерахунку пенсії, згідно якого на підставі рішення №959330164593 від 22.11.2024 позивачу з 01.12.2024 встановлено розмір пенсії у сумі 13524,39 грн.
Листом від 30.12.2024 №1800-0202-8/54256 відповідачем повідомлено, що розмір пенсії позивача перераховано відповідно до постанови від 12.07.2024 №823 "Про внесення змін до порядку призначення пенсії деяким категоріям осіб".
Рішенням Сумського адміністративного суду від 18.06.2025 у справі №480/1540/25 зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії у розмірі, який був призначений 01.02.2024 та виплатити різницю за цей період.
На виконання рішення суду відповідач відновив виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 19509 грн., але з 09.09.2025, а не з 01.12.2024. Відповідач не нарахував та не виплатив різниці пенсії за період з 01.12.2024 по 09.09.2025, розрахунок пенсії здійснено без урахування довідки №05/32 від 06.03.2024. Окрім цього, відповідач визначив суму 19509 грн., в графі особливості вказано: "Не підлягає МП", що значить не підлягає масовому перерахунку, "призначено за рішенням суду в твердому розмірі", хоча при цьому в рішенні суду не вказано розмір пенсії, щоб визначити її твердою, отже не змінною.
Вважаючи незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області щодо не нарахування різниці пенсії за період з 01.12.2024 по 09.09.2025, не врахування довідки при розрахунку розміру пенсії та внесення незаконних відомостей, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача щодо не нарахування різниці пенсії позивачу за період з 01.12.2024 по 09.09.2025, не врахування довідки при розрахунку розміру пенсії та внесення незаконних відомостей та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, різницю між відновленою пенсією на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 по справі 480/1540/25 в сумі 19 509 грн та отриманою пенсією в сумі 13 524,39 грн, за період з 01.12.2024 по 09.09.2025; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, в тому числі з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 05/32 від 06.03.2024, з урахування раніше виплачених сум починаючи з 01.02.2024; зобов`язання відповідача видалити в особистому кабінеті позивача, в графі особливості інформацію: "Не підлягає МП", "призначено за рішенням суду в твердому розмірі".
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Колегія суддів наголошує, що Верховним Судом уже сформована судова практика щодо застосування цих положень Основного Закону України, зокрема, у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 802/2135/17-а, від 22 січня 2019 року у справі № 813/142/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а(2-а/191/7/17), від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21, від 1 червня 2022 року у справі № 640/25836/20 та від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20.
Згідно з параграфом 4 Національної стратегії у сфері прав людини, затвердженої Указом Президента України від 24 березня 2021 року № 119/2021, до стратегічних цілей у сфері прав людини віднесено забезпечення кожному в Україні доступу до справедливого та ефективного судового розгляду незалежним і безстороннім судом, а також наявність ефективних механізмів виконання судових рішень.
Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Як зазначалось раніше, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Згідно з вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 29-1 Конституції України, а також ст.ст. 14 та 370 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022 у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 у справі № 611/26/17, від 07.02.2022 у справі № 200/3958/19-а, від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18 та від 01.05.2023 у справі № 520/926/21.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 480/1540/25 зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії у розмірі, який був призначений 01.02.2024 та виплатити різницю за цей період.
Отже, період за який мав відповідач здійснити перерахунок починається з 01.12.2024, а не з 09.09.2025, як вказує відповідач.
Водночас, позивач просив здійснити перерахунок на підставі довідок, зокрема довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 05/32 від 06.03.2024.
Так, листом відповідача від 12.12.2025 позивача, зокрема, повідомлено, про те, що ним не враховано довідку № 05/32 від 06.03.2024 при здійсненні перерахунку пенсії.
Доводи відповідача про набрання чинності постановою КМУ від 12.07.2024 № 823, якою внесено зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою КМУ від 14.09.2016 № 622, на переконання суду є необґрунтованими, оскільки вказана постанова набрала чинності 20.07.2024, в той час як позивача було переведено на пенсію державного службовця в лютому 2024 року.
Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 05/32 від 06.03.2024 року, з урахування раніше виплачених сум починаючи з 01.02.2024.
Разом з тим, як вбачається з протоколу/розпорядження від 08.10.2025 відповідач зробив особливу відмітку "не підлягає МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.".
Так, рішенням суду від 18.06.2025 позивачу не встановлений твердий розмір пенсії та відсутні застереження щодо заборони проводити перерахунок пенсії позивача у разі масового перерахунку.
Отже, з дня призначення виплати пенсії позивач користується, в тому числі, й правом на підвищення та перерахунок пенсії згідно з Законом та будь-яких обмежень цього права не передбачено.
Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч. 2 ст. 77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Таким чином, після призначення позивачу пенсії та здійсненні перерахунку відповідачем безпідставно встановлено особливість "Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.", що призвело до порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальше підвищення її розміру.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі №480/9770/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич