ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/1343/26
381/1017/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куліковський А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
установив:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з цим позовом. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026, вказану справу розподілено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П.
У поданому до суду позові в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2025 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу).
Позивач вказав, що наразі існують обставини, які унеможливлюють сплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у присудженому судом розмірі, оскільки змінився його сімейний та матеріальний стан. Зокрема, на його утриманні перебувають неповнолітня донька від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої він сплачує аліменти у добровільному порядку, а також донька його дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично перебуває на його утриманні у зв`язку зі смертю її біологічного батька. Дружина позивача не має стабільного заробітку, а тому весь тягар по утриманню сім`ї лежить на позивачу.
Крім того, позивач зазначив, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійної матеріальної допомоги, не має інших осіб, крім сина, які б могли надавати їй таку допомогу.
Також позивач послався на те, що проходив військову службу, є учасником бойових дій та внутрішньо переміщеною особою. За рахунок державної компенсації ним було придбано квартиру, 1/2 частка якої оформлена у власність спільного сина ОСОБА_4 , що, на думку позивача, свідчить про належне матеріальне забезпечення дитини.
Окрім цього, позивач зазначив, що на теперішній час він звільнений з військової служби, офіційно не працевлаштований та не має стабільного доходу, у зв`язку із чим сплата аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку є для нього надмірним фінансовим навантаженням.
Посилаючись на положення ст. 192 СК України та інші норми сімейного законодавства, позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 23 березня 2026 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначив справу до підготовчого судового засідання на 20.04.2026.
Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 20 квітня 2026 року закрив підготовче провадження у справі та призначив її до розгляду по суті на 18.05.2026.
Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав.
Представник позивача – адвокат Бундюк Є.В. у судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що викладені у ньому, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що на теперішній час у позивача змінився матеріальний стан, оскільки у нього на утриманні двоє власних дітей та дитина його дружини, а також мати, якій, крім нього, більше немає кому допомогти.
Додала, що у сукупності сплачувані позивачем аліменти на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 , а також добровільна матеріальна допомога іншій доньці, утримання дружини та її доньки не відповідають рівню його заробітку та ставлять у нерівне становище іншу доньку позивача, на утримання якої він сплачує кошти у добровільному порядку.
Крім цього, вказала, що позивач передає гроші своїй доньці, яка наразі проживає за кордоном, один раз на рік особисто під час її прибуття в Україну. Ліки для своєї матері купує та передає автобусом за кордон, також кілька разів на рік, коли його мати приїздить в Україну, він надає їй гроші готівко. Інших людей, які б могли їй допомогти, у матері немає.
На запитання суду зазначила, що докази вказаних обставин у матеріалах справи відсутні. Усі ці обставини, якими обґрунтований позов, настали до ухвалення судом рішення про стягнення аліментів із позивача, проте наразі продовжують існувати, а тому на підставі ст. 182 СК України у сукупності підлягають врахуванню судом.
Також звернула увагу суду на те, що відповідачка під час розгляду справи про стягнення аліментів з позивача замовчувала про всі ці обставини, у тому числі і щодо придбання позивачем половини квартири у власність сина ОСОБА_4 . Представник позивача вважає, що ці обставини вплинули на розмір визначених судом аліментів, оскільки такий розмір не відповідає приписам ч. 5 ст. 183 СК України.
Стосовно придбаної у власність квартири пояснила, що наразі там здійснюється ремонт, це житло є адресою зареєстрованого місця проживання позивача і за згоди відповідачки дитина може ним користуватись.
Відповідач в судовому засіданні не визнала вимоги позову та просила суд врахувати, що дитина проживає разом з нею, сина вона утримує та виховує сама. Також просила врахувати інтереси дитини та обов`язки обох батьків стосовно дитини.
Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги заяви, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.
Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Фастівський міськрайонний суд Київської області рішенням від 30 червня 2025 року у справі № 381/1015/25 стягнув із ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8 зворот - 9 зворот).
Відповідно до відомостей державної інформаційної системи АСВП, у провадженні Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з 09.07.2025 року перебуває виконавче провадження № 78554004 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, сформованим Фастівським відділом державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), станом на 24.07.2025 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 становить 22725,00 грн (а.с. 35, зворот).
Позивач стверджує, що на його утриманні перебуває його неповнолітня донька від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно з відомостями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).
Обухівський районний суд Київської області рішенням від 11.11.2015 року у справі № 372/4123/15-ц стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітньої доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з 30 вересня 2015 року до повноліття дитини (а.с. 11, 11 зворот).
16.02.2016 року Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрив виконавче провадження № 50197070 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 11.11.2015 року у справі № 372/4123/15-ц. Станом на 17.02.2026 року виконавче провадження завершене (а.с. 34).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , 24 червня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 уклали шлюб, актовий запис № 247 (а.с. 24).
Позивач стверджує, що разом із ним та його дружиною проживає та фактично перебуває на його утриманні малолітня дитина його дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , біологічний батько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 25).
Також позивач зазначає, що на його утриманні також перебуває його мати, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання.
Згідно із відомостями пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 07.02.2018, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є інвалідом ІІ групи (а.с. 27 зворот).
Відповідно до довідки № 3232-5003267961 від 01.05.2024 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа (а.с.27).
ОСОБА_1 , відповідно до відомостей посвідчення серії НОМЕР_6 від 06.12.2015, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а.с. 28).
Відповідно до Рішення комісії з питань надання грошової компенсації деяким категоріям осіб для придбання житла при виконавчому комітеті Фастівської міської ради № 3/11 від 07.05.2024 року, ОСОБА_1 , учаснику бойових дій з числа вимушено переміщених осіб, визначений розмір грошової компенсації для поліпшення житлових умов та придбання житла на загальну суму 2038232,34 грн (в тому числі нотаріальні послуги в сумі – 20180,52 грн) замість раніше визначеного розміру грошової компенсації 2013984,58 грн. 
13.05.2025 року ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (покупець 1), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (покупець 2) (в особі законного представника батька), уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка перейшла у спільну приватну власність покупцям по 1/2 частці кожному. Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу серії НТТ № 090699 від 13.05.2025, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Яловою О.М., зареєстрованим у реєстрі за № 1048; витягами із Державного реєстру речових прав № 426716864 та № 426717212 (а.с. 28 зворот, 29-31 зворот, 32-32 зворот).
Згідно з довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 14.01.2026 року, ОСОБА_1 у період з квітня по грудень 2025 відомості про суми заробітку для нарахування пенсії відсутні (а.с. 33, 33 зворот).
Нормативно-правове обґрунтування.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей державних чи приватних органів, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними і законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 
1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 
3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 
4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частин другої, третьої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно із статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Спір у цій справі ґрунтується на вимозі позивача про зміну розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач просить зменшити розмір стягуваних із нього аліментів з на 1/8 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідач заперечила проти вимог позову та зазначила про те, що бажає, щоб її дитина мала достатній рівень матеріального забезпечення. Просила суд враховувати обов`язок обох батьків утримувати та забезпечувати свою дитину та залишити аліменти, які стягуються із позивача, у раніше визначеному розмірі.
Вирішуючи спір між сторонами, суд бере до уваги наступне.
У цій справі суд встановив, що позивач є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, позивач має конституційний обов`язок утримувати свою неповнолітню доньку до досягнення нею повноліття.
Цей його обов`язок також підтверджений рішенням суду.
Аналіз статей 181, 192 СК України свідчить, що, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Тобто зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав для цього.
У поданому до суду позові позивач зазначає про зміну свого сімейного та матеріального стану, оскільки на його утриманні перебувають малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь якого він сплачує аліменти за рішенням суду; неповнолітня донька від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій він надає матеріальну допомогу у добровільному порядку; а також донька його теперішньої дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично перебуває на його утриманні у зв`язку зі смертю її біологічного батька.
Крім того, позивач зазначає, що на його утриманні перебуває його дружина, яка наразі не має стабільного заробітку, а також його мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного матеріального забезпечення на потреби проживання та лікування.
Окрім цього, позивач посилається на те, що за рахунок коштів, які він отримав як учасник бойових дій з числа вимушено переміщених осіб для поліпшення житлових умов та придбання житла, він придбав квартиру, право власності на 1/2 частку якої він оформив на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане, на його думку, свідчить про належне матеріальне забезпечення ним дитини.
Аналіз вказаних доказів у їхній сукупності та взаємному зв`язку дає суду підстави для висновку про те, що зазначені позивачем обставини настали до ухвалення судом рішення від 30.06.2025 року про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , оскільки донька ОСОБА_13 народилась у 2011 році, аліменти на її утримання стягнуті з позивача судовим рішенням у 2015 році і у лютому 2026 виконавче провадження з виконання цього судового рішення завершене. Інші докази щодо утримання доньки ОСОБА_13 позивач суду не надав.
Стосовно доньки дружини позивача, то суд встановив, що вона народилась у 2014 році, її біологічний батько помер у 2018 році, шлюб з її матір`ю позивач уклав у 2023 році. Отже, дитина ймовірно проживає у його сім`ї з вказаного часу і ці обставини також настали до ухвалення судового рішення про стягнення аліментів із позивача 30.06.2025. Водночас, докази утримання позивачем цієї дитини та її проживання у сім`ї позивача у матеріалах справи відсутні.
Стосовно наявності у матері позивача 2 групи інвалідності та наявності у неї потреби постійної матеріальної допомоги, то суд встановив, обставину щодо стану здоров`я матері позивач підтверджує наданим до матеріалів справи посвідченням, яким вона документована у 2018 році. Водночас наявність такої обставини сама пособі не свідчить про її потребу у матеріальній допомозі і тим більше не підтверджує надання позивачем їй фінансової допомоги та її розмір. Докази цього у матеріалах справи відсутні.
Крім цього, матеріали справи не містять доказів щодо сукупного майнового стану сім`ї позивача з огляду на те, що він посилається на відсутність стабільного заробітку у його дружини та перебування її на його утриманні. Також відсутні докази непрацездатності дружини позивача.
Представник позивача у судовому засіданні повідомила про відсутність таких доказів та неможливість їх подання.
Зазначаючи у позові про відсутність постійного заробітку та неможливість у зв`язку із цим сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі, позивач надав до суду виключно довідку Пенсійного фонду України форми ОК-5, яка містить відомості про відсутність у нього сум заробітку період з квітня по грудень 2025 для нарахування пенсії.
Суд критично сприймає вказаний доказ, оскільки він не є достатнім доказом підтвердження розміру доходів позивача у розумінні цивільного процесуального законодавства, оскільки за своєю суттю він не у повній мірі засвідчує наявність чи відсутність у позивача доходу. Крім цього, вказаний доказ не містить інформації про наявність у позивача рухомого чи нерухомого майна та інших видів доходу, відомості про які, зокрема та не виключно, можуть бути засвідчені довідкою податкового органу. Також позивач не надав відомостей про наявність чи відсутність у нього коштів на рахунках у банківських установах тощо. При цьому суд враховує наявність у позивача статусу учасника бойових дій, що свідчить про отримання ним соціальних виплат/пенсії, які не включаються до сум заробітку для нарахування пенсії. Водночас докази щодо розміру цих отримуваних виплат позивач не надав.
Сама по собі обставина відсутності у позивача офіційного працевлаштування із грудня 2025 року, за умови, що він є особою працездатного віку та не має протипоказань до працевлаштування, не є обставиною, яка свідчить про неможливість матеріального утримання ним своєї дитини на рівні, визначеному рішенням суду.
Суд бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що після виникнення у позивача 30.06.2025 обов`язку зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 його дохід зменшився настільки, що зазначені ним підстави для зменшення розміру аліментів, призводять до того, що він опинився у скрутному матеріальному становищі. 
Суд наголошує, що сама по собі обставина того, що у позивача є інша дитина, що він добровільно надає їй матеріальне утримання, утримує дитину дружини, несе основний тягар по утриманню своєї сім`ї та допомагає своїй матері (належні та достатні докази чого у матеріалах справи відсутні),  не може впливати на баланс рівності обов`язку батьків щодо всіх його дітей.
Крім цього, наявність у позивача інших дітей та інших фінансових зобов`язань не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Ці обставини мають значення і можуть бути визнані підставою для зменшення розміру аліментів лише у випадку доведення позивачем значного погіршення його матеріального становища.
Позивач не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився у такій мірі, що це не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання своєї дитини у розмірі, визначеному судовим рішенням.
Також позивач не надав суду доказів розміру його доходів та витрат, на підставі яких суд мав би можливість встановити обставини значного погіршення його матеріального становища.
Суд бере до уваги повідомлену позивачем з наданням підтверджуючих доказів ту обставину, що за рахунок отриманої ним державної грошової компенсації для поліпшення житлових умов та придбання житла він придбав квартиру у м. Кам`янське Дніпропетровської області та частину цього об`єкта нерухомості оформив на сина ОСОБА_4 , що, на думку позивача, свідчить про належне матеріальне забезпечення ним дитини.
Аналізуючи цей факт, суд враховує, що у поданому до суду позові позивач зазначив місцем свого проживання вказану квартиру, яка на праві спільної часткової власності з розміром часток по кожному належить йому та його сину ОСОБА_4 . Водночас син ОСОБА_4 , на підтвердження належного матеріального забезпечення якого позивач вказав про придбану на його користь частину житла, проживає у Фастівському районі Київської області. Вказане свідчить про те, що дитина наразі реально не користується житловим приміщенням, у якому фактично проживає позивач. 
У поданому до суду позові позивач вказав, що набуття його сином майнового права на нерухомість є істотною економічною цінністю та забезпеченням стабільних житлових умов, є формою матеріального забезпечення, яка має довгостроковий характер і спрямована на задоволення основних потреб дитини, що свідчить про покращення матеріального становища самої дитини, та має бути врахована судом під час винесення рішення про зменшення розміру аліментів.
Суд враховує вказану обставину та зазначає про безпідставність твердження позивача про належне забезпечення сина, оскільки придбання на його користь частини помешкання, яким користується сам позивач, не свідчить про його належне матеріальне забезпечення, а також не свідчить про створення дитині умов для належного проживання, оскільки дитина не користується та позбавлена можливості проживати у цьому житлі з огляду на проживання у ньому безпосередньо позивача, який одружений та має іншу сім`ю, а також те, що ця квартира розташована в іншому регіоні країни, порівняно із місцем постійного проживання дитини ОСОБА_4 .
Також ця обставина не може впливати на зміну розміру аліментів, оскільки за своєю правовою природою аліменти є правовим інструментом, покликаним забезпечити достатній рівень життя дитини, необхідний для її повноцінного розвитку (фізичного, інтелектуального), належної організації побуту та оздоровлення. Таке забезпечення має бути надане дитині зараз, коли дитина його потребує, а не із відстрочкою на майбутнє, оскільки у такому разі втрачається суть такого забезпечення і воно не відповідатиме своєчасності та достатності утримання дитини, а також принципу невідкладності задоволення її життєвих потреб. 
Отже, наявність у дитини частини об`єкта нерухомості (придбаного за кошти наданої позивачу державної компенсації), яким дитина наразі позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись (проживати, здати в оренду тощо), свідчить про те, що ця обставина не здатна замінити собою отримання дитиною аліментів від батька у розмірі, що визначений рішенням суду. 
Отже, позивач не зазначив з наданням належних доказів інших обставин, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, та не надав суду доказів на підтвердження їх виникнення.
Вирішуючи цю справу, суд приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів суд розцінює як доказ неналежного виконання позивачем рішення суду. Водночас вказаний розрахунок заборгованості не свідчить про наявність у позивача об`єктивних причин неможливості виконання цього обов`язку та сплати аліментів у визначеному рішенням суду розмірі.
З огляду на це суд наголошує на такому.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно із статтею 129 Основного Закону, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані правові норми знайшли своє відображення і у Цивільному процесуальному кодексі України (далі – ЦПК України).
Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 2 ЦПК України, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, крім інших, обов`язковість судового рішення.
Згідно із частинами першою та другою статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц висловила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
На позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
На відповідача покладено обов`язок спростувати заявлені у позові вимоги.
Отже, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. 
Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Учасники справи на власний розсуд розпоряджаються своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.
За наслідками розгляду цієї справи суд дійшов висновку про те, що позивач не довів обгрунтованість позовних вимог.
Виходячи із встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи результат вирішення цієї справи, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити учасників справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП – НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП – НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складене 18.05.2026.

Суддя         Сніжана АНАПРІЮК