П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4531/25	

Перша інстанція: суддя Величко А.В.,
повний текст судового рішення
складено 18.12.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Голуб В.А.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі № 400/4531/25 за адміністративним позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 226 603, 69 грн,

В С Т А Н О В И В:

Військова академія (м. Одеса) (далі також – позивач) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі також – відповідач) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 226 603, 69 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року суд задовольнив позов Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 226 603, 69 грн. Стягнув з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 226 603, 69 грн.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Так, апелянт вказав, що він не підписував контракт про проходження служби (навчання) у Збройних Силах України від 16.08.2024, а тому всі вимоги позивача є незаконними, оскільки відсутня правова підстава для виникнення зобов`язань.
Апелянт звертає увагу на те, що згідно з чинним законодавством, право на звернення до суду з позовом про примусове стягнення витрат виникає у навчального закладу лише у разі відмови курсанта від їх добровільного відшкодування. Оскільки ОСОБА_1 не був ознайомлений із розрахунком таких витрат, він був позбавлений можливості реалізувати своє право на їх добровільне повернення.
Крім того, у розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, не визначено конкретний строк для добровільного виконання зобов`язання. За таких обставин апелянт вважає, що позивачем не було дотримано досудового порядку врегулювання спору, а тому вимоги про стягнення коштів наразі є передчасними та не підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що відповідач у судовому засіданні підтвердив, що з 16.08.2024 він проходив навчання, ходив на пари, брав участь на лекціях семінарах, проходив базову загальну підготовку, складав присягу, перебував у колі свої одногрупників, однокурсників, а тому посилання апелянта на те, що ним не підписувався контракт є неспроможними.
Крім того, позивач наголошує, що ОСОБА_1 був обізнаний як про обов`язок відшкодувати суми витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, так і про їх розмір. Враховуючи вищевикладене, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.
Судом першої інстанції було встановлено, що наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 16.08.2024 № 676 відповідача зараховано курсантом на 1-ий курс навчання до Військової академій та на підставі наказу начальника Військової академії призначено на посаду курсанта.
16.08.2024 між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії та курсантом ОСОБА_1 укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України курсантами вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.
Відповідно до умов укладеного Контракту відповідач взяв на себе зобов`язання мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання; відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 31.08.2024 № 264 відповідача зараховано до списків особового складу Військової академії, та зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами.
У подальшому під час проходження військової служби (навчання) наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 24 квітня 2025 року № 44-РС у відповідності до абзацу другого пункту 1, абзацу п`ятого пункту 3 та пункту 7 розділу ІІ Особливостей відрахування, поновлення та переведення курсантів, слухачів, ад`юнктів закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та наукових установ у системі Міністерства оборони України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 31 грудня 2024 року № 877, старшого солдата ОСОБА_1 було відраховано з числа курсантів через «Недисциплінованість військовослужбовця». Цим ж наказом згідно з частиною 13 статті 25 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі – Закон № 2232-ХІІ), пункту 2.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, “17” квітня 2025 року було розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу зі старшим солдатом ОСОБА_1 “через службову невідповідність” 
Виходячи з довідки - розрахунку від 23.04.2025, складеної Військовою академією (м. Одеса), загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням старшого солдата ОСОБА_1 , у Військовій академії (м. Одеса) становить 226 603 (двісті двадцять шість тисяч шістсот три) грн. 69 коп.
При цьому відповідачем витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі не відшкодовано, у зв`язку чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції вказав, що відшкодування коштів за навчання курсантами - це обов`язок, який виникає у випадках, передбачених законодавством. Це обов`язок, а не право курсанта, і держава в особі Військової академії (м. Одеса) має право вимагати повернення коштів у судовому порядку, якщо добровільного відшкодування не відбувається.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина перша статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон № 2232-XII (тут і далі - у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти.
Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського та офіцерського складу проводиться у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232-XII з громадянами України - курсантами закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами п`ятим, восьмим і дев`ятим частини другої статті 23 цього Закону. 
Частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII передбачено, що Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. 
Механізм відшкодування курсантами витрат, зазначених у частині десятій статті 25 Закону № 2232-XII визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти № 964 від 12 липня 2006 року (далі- Порядок № 964).
Згідно з пунктами 3, 5, 6 Порядку № 964 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних із: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг. Порядок розрахунку витрат встановлюється Міноборони та центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані заклади фахової передвищої військової освіти, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти. Витрати відшкодовуються в розмірі різниці суми витрат з утримання курсантів і витрат з утримання громадян України, що пройшли базову військову службу: курсантами, які навчалися менше встановленого законодавством строку базової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк базової військової служби, - за весь період навчання, який відповідає строку базової військової служби. 
У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку № 964).
На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок № 419/831/240/605/537/219/534).
За змістом пункту 2.1. Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби, за визначений період навчання (у тому числі перебування на стажуванні, на лікуванні, на польовому виході тощо, за винятком терміну перебування у відпустках). У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, за визначений період навчання до розрахунку береться різниця вартості норм харчування курсанта та військовослужбовця строкової військової служби. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби, про вартість фактично отриманого речового майна та лазне-прального забезпечення. При цьому для курсантів, які не вислужили встановленого законодавством строку строкової військової служби до вступу у ВНЗ, до розрахунку береться вартість речового майна та послуг лазне-прального забезпечення, отриманих лише за термін, що перевищує строк строкової військової служби, визначений статтею 23 Закону № 2232-XII. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться вартість отриманого речового майна, але пропорційно фактичному часу його використання. Утримання вартості речового майна провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби. Визначення залишкової вартості військового майна провадиться на підставі методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань. Вартість отриманих послуг лазне-прального забезпечення цією категорією осіб за визначений період навчання не відшкодовується. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, відшкодовують вартість фактично отриманих послуг за відповідний період навчання. Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрати на медичне забезпечення за відповідний період навчання не відшкодовують, окрім витрат на проведення військово-лікарської комісії. Сума витрат на проведення військово-лікарської комісії утримується незалежно від періоду навчання. Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо). Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, відшкодовують фактичні витрати на їх перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад за визначений період навчання. Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрат на їх перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад за визначений період навчання не відшкодовують. До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв відшкодовують за визначений період навчання, за винятком терміну перебування у відпустках. Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку №964, витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за визначений період навчання не відшкодовують.
Порядок нарахування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах залежить від того підпадає курсант під дію пункту 5 чи пункту 6 Порядку № 964.
Відповідно до пункту 2.3 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.
У цій справі судом попередніх інстанцій установлено, що за умовами укладеного 16.08.2024 між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії (м. Одеса) та ОСОБА_1 контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII (пункт 1 контракту).
Також установлено, що відповідача відраховано з числа курсантів Військової академії (м. Одеса) через «Недисциплінованість військовослужбовця» та розірвано контракт.
Отже, чинність контракту було припинено 24.04.2025 у зв`язку з відрахуванням відповідача з навчання через службову невідповідність та недисциплінованість військовослужбовця.
За вказаних обставин апеляційний суд погоджується з твердженнями позивача та позицією суду першої інстанції щодо виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Разом із тим, відповідно до витягу з наказу начальника Військової академії (м. Одеса) (по стройовій частині) від 24.04.2025 № 118, відповідачу визначено суму до відшкодування за час навчання в академії у розмірі 226 603, 69 грн. 
Доказів ознайомленні зі вказаним наказом та довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, позивачем до суду не надано. Крім того, у цій довідці - розрахунку витрат не визначено строк (графа у розрахунку не заповнена), протягом якого відповідач має здійснити добровільне відшкодування витрат.
Тобто, фактично ОСОБА_1 не був обізнаний про строк, протягом якого він має добровільного сплатити витрати, пов`язані з його утриманням в академії.
У такому аспекті суд зауважує, що з аналізу положень частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункту 7 Порядку № 964 слідує, що право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 140/721/19, від 28 травня 2021 року у справі № 320/7233/19, від 23 березня 2023 року у справі № 420/24331/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/4280/20.
При цьому також доцільно врахувати, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, саме вищий навчальний заклад (позивач) здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.
Тож зважаючи на нормативне регулювання спірних правовідносин, правильне вирішення спору цієї категорії залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати, адже саме з відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
Застосовуючи таке праворозуміння та визначений у нормативних актах алгоритм дій ВНЗ у вимірі обставин цієї справи, колегія суддів констатує, що після відрахування відповідача зі навчального закладу, позивач повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в академії, відобразити узагальнену суму відшкодування у наказі про звільнення, а також надати останньому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови ОСОБА_1 здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, він міг набути право звернутися до суду з відповідним позовом.
Щодо посилання позивача на обізнаність апелянта із сумою, що підлягає відшкодуванню, колегія суддів зазначає наступне. Хоча відповідач і міг бути обізнаним із розрахунком витрат на його утримання в академії, на переконання суду, сама по собі така обізнаність не є рівнозначною наданню йому встановленого законом строку на добровільне відшкодування цих витрат.
Зважаючи на це колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині недоведення позивачем факту відмови відповідача від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у ВНЗ, а отже, зважаючи на положення частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункту 7 Порядку № 964, у Військової академії (м. Одеса) були відсутні законні підстави для звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення таких витрат. Тобто, у даному випадку звернення позивача до суду є передчасним.
Колегія суддів вважає помилковим те, що частина десята статті Закону № 2232-XII не вимагає обов`язкового досудового врегулювання спору з огляду на те, що сама по собі обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса), та з розміром таких витрат, не може слугували підставою для їх стягнення у судовому порядку, тому що у розрахунку не визначено строк добровільного відшкодування відповідачем цих витрат.
На основі зазначеного можна констатувати, що висновок Миколаївського окружного адміністративного суду про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача спірних витрат не відповідає фактичним обставинам і ґрунтується на помилковому застосуванні норм матеріального права - частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункту 7 Порядку № 964, що призвело до неправильного вирішення справи.
Водночас колегія суддів погоджується з доводами позивача, що з 16.08.2024 ОСОБА_1 проходив навчання, ходив на пари, брав участь на лекціях семінарах, проходив базову загальну підготовку, складав присягу, перебував у колі свої одногрупників, однокурсників, а тому посилання апелянта на те, що ним не підписувався контракт, є неспроможними.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до умов контракту відповідач мав відшкодувати витрати з моменту пред`явлення вимоги. У свою чергу, вимога ОСОБА_1 була надіслана лише 03.02.2026, тобто вже після ухвалення судом першої інстанції судового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що на момент звернення навчального закладу до суду право позивача не було порушено, оскільки відповідачу не було надано можливості добровільно відшкодувати витрати у встановлений законом спосіб та строк. 
За наведеного, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені спірного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову Військової академії (м. Одеса) слід відмовити.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судовий збір за її подання у розмірі 4 078, 87 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань позивача.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі № 400/4531/25 – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі № 400/4531/25 за адміністративним позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 226 603, 69 грн – скасувати. 
Ухвалити нове рішення у справі, яким адміністративний позов Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 226 603, 69 грн, – залишити без задоволення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової академії (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 078, 87 грн (чотири тисячі сімдесят вісім гривень вісімдесят сім копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко