К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року місто Київ

справа № 753/15065/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/8609/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником Коломійцем Андрієм Петровичем , на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Шаповалової К.В. від 27 січня 2026 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2026 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гмирі 2" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внесках на обслуговування будинку та прибудинкової території,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

(1) У липні 2025 року об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гмирі 2" (далі - ОСББ "Гмирі 2") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внесках на обслуговування будинку та прибудинкової території.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаному будинку створено ОСББ "Гмирі 2", за рішеннями загальних зборів якого затверджувався кошторис на 2016-2023 роки, перелік та розмір внесків співвласників будинку. 

Вказує, що відповідач не виконує у повному обсязі свій обов`язок співвласника будинку щодо сплати відповідних внесків на утримання будинку та прибудинкової території, в результаті чого станом на липень 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 26 324 грн 40 коп.

Також вказує, що внаслідок прострочення відповідачем виконання обов`язку зі сплати відповідних внесків на утримання будинку та прибудинкової території, наявні правові підстави для нарахування та стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по внескам на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 26 324 грн 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 33 437 грн 90 коп. і три проценти річних у розмірі 6 452 грн.

(2) 1 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 - Коломієць А.П. подав до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Заява обґрунтована тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, які підлягають стягненню з ОСББ "Гмирі 2"

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

(1) Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року позов ОСББ "Гмирі 2" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ "Гмирі 2" заборгованість у розмірі 16 050 грн 52 коп., інфляційні втрати в розмірі 8 827 грн 66 коп., три проценти річних у розмірі 2 682 грн 16 коп. та судовий збір у розмірі 1 260 грн 34 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що особа, яка є власником квартири у житловому будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана здійснювати внески на утримання будинку та прибудинкової території, а тому, за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будинку, така сума боргу підлягає стягненню. Відповідач належним чином не виконував свої обов`язки, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Прострочення виконання зобов`язання з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території є підставою для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення основної суми заборгованості, суд виходив з того, що не всі тарифи, на підставі яких позивач здійснював нарахування по внесках на обслуговування будинку та прибудинкової території, були затверджені у встановленому законом порядку; відповідачем частково здійснено переплату за надані послуги внаслідок сплати за тарифами, які не були затверджені; за період з грудня 2016 року по квітень 2017 року позивачем пропущено строк позовної давності; у позивача не виникло право на стягнення заборгованості за червень 2025 року, оскільки відповідач має право здійснити оплату до 20 числа наступного місяця (липня), тоді як позивач звернувся до суду з позовом 15 липня 2025 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд виходив з того, що сума основного боргу зменшилася. Також суд дійшов висновку, що оскільки заборгованість зростала помісячно, то й нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних необхідно здійснювати на суму заборгованості, яка фактично існувала на кінець кожного місяця, з урахуванням усіх попередніх нарахувань та оплат, здійснених відповідачкою кожного періоду.

(2) Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - Коломійця А.П. задоволено частково. Стягнуто з ОСББ "Гмирі 2" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 838 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що під час розгляду справи відповідач понесла витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджено належними доказами, а тому такі витрати підлягають стягненню з позивача пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи

(1) У поданій апеляційній скарзі на рішення суду представник ОСОБА_1 - Коломієць А.П. , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Також просить постановити окрему ухвалу відносно судді першої інстанції, керівника апарату суду за фактами маніпуляції з АСДС та перевищення службових повноважень.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції установив суму заборгованості у розмірі 27 560 грн 24 коп., проте не навів жодних розрахунків у мотивувальній частині рішення, які підтверджують такий розмір, а також проігнорував поданий відповідачем контррозрахунок та платіжні документи, згідно яких здійснено переплату внесків на суму 37 587 грн 30 коп.

Звертає увагу, що 19 січня 2025 року в системі "Електронний суд" представником відповідача зареєстровано контррозрахунок, але судом не приєднано до матеріалів справи, що свідчить про блокування судом доказів сторони відповідача та ухвалення завідомо незаконного рішення на підставі неповного з`ясування обставин справи.

Судом допущено порушення фіксування судового процесу, а саме судового засідання, яке було призначено на 27 січня 2026 року. Порушення полягає в тому, що представника відповідача, за наявності завчасно поданого клопотання про участь у судовому засіданні поза межами суду, не було підключено судом до відеоконференції без поважних причин. На момент судового засідання представник відповідача не був повідомлений про будь-які технічні перешкоди через неможливість підключення. Акт від 27 січня 2026 року про неможливість проведення судового засідання через тривалу відсутність електроенергії зареєстрований судом в системі АСДС лише 16 лютого 2026 року, тобто складений заднім числом, що свідчить про втручання в роботу АСДС.

Вважає, що за таких обставин суд не мав права ухвалювати та проголошувати 27 січня 2026 року оскаржуване рішення без участі сторони відповідача.

Крім цього, вважає, що судом допущено порушення фіксування судового засідання від 20 січня 2026 року. На момент подання апеляційної скарги в системі "Електронний суд" відсутній протокол судового засідання від 20 січня 2026 року, що у свою чергу унеможливило реалізацію права відповідача на подання зауважень щодо правильності фіксування судового процесу.

Вказує, що надані позивачем протоколи загальних зборів та кошториси є недостовірними, тому суд першої інстанції визначив суму заборгованості на підставі тарифів, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

На думку скаржника, надані позивачем кошториси не містять підписів а ні голови, а ні секретаря загальних зборів, тобто підписані не встановленою особою без зазначення ПІБ, посади, дати вчинення підпису та відсутності посилання на конкретних протокол, до якого цей кошторис є додатком. 

Суд першої інстанції, не здійснивши власного перерахунку та не врахувавши переплату відповідачки у розмірі 37 857 грн 30 коп., ухвалив необґрунтоване рішення про стягнення заборгованості. Мотивувальна частина рішення не містить жодного розрахунку, згідно якого суд дійшов висновку про стягнення заборгованості у загальному розмірі 27 560 грн 34 коп., з яких сума основного боргу за висновками суду становить 16 050 грн 52 коп.

Вважає, що оскільки відповідачкою здійснено оплат на суму 37 587 грн 30 коп., що не спростовано позивачем, то заборгованість відсутня взагалі, як і відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних за таких обставин. Проте, суд не здійснив правового аналізу наданим стороною відповідача доказам про здійснення оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у більшому розмірі.

Також вважає, що оскільки суд стягнув основний боргу у розмірі 16 050 грн 52 коп., то й повинен був інфляційні втрати та три проценти річних обраховувати з даної суми, а не з суми боргу 26 327 грн 20 коп., зазначеної у розрахунку позивача. При цьому, інфляційні втрати та три проценти річних, незаконно обрахованих із суми 26 327 грн 20 коп., судом стягнуто поза межами строку давності.

Судом не враховано, що в додатках до позовної заяви позивач зазначив про долучення акту взаємних розрахунків, про те такий доказ у матеріалах справи відсутній, що свідчить про намагання позивача ввести суд в оману.

Вказує, що додаткові пояснення подано представником позивача Бєдним І.М. без повноважень на здійснення представництва і такі додаткові пояснення безпідставно прийнято судом та покладено в основу оскаржуваного рішення. 

(2) У поданій апеляційній скарзі на додаткове рішення суду представник ОСОБА_1 - Коломієць А.П., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмовлених вимог заяви та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано мотивував зменшення витрат на правничу допомогу тим, що використання системи "Електронний суд" та участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції значно полегшує роботу адвоката.

Вважає, що суд першої інстанції, стягнувши витрати на правничу допомогу пропорційно розміру відмовлених позовних вимог, проігнорував критерії реальності та необхідності таких витрат. Зменшення витрат на правничу допомогу майже вдвічі без належного обґрунтування та за відсутності заперечень з боку позивача суперечить вимогам процесуального закону.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Зміст апеляційної скарги на рішення суду свідчить, що дане судове рішення оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСББ "Гмирі 2" - Бєдний І.М. заперечує проти її доводів, оскільки останні є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

У вказаному будинку утворено ОСББ "Гмирі 2", відповідно до розділу 2 Статуту якого, метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна, будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх внесків та платежів, передбачених законодавством та цим Статутом. Завданням і предметом діяльності Об`єднання є, серед іншого, забезпечення належного утримання будинків та прибудинкової території, а також сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами.

Співвласники Об`єднання зобов`язані своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (пункт 5.4.7. Статуту).

Рішенням, яке оформлено протоколом загальних зборів ОСББ "Гмирі 2" від 1 листопада 2016 року, затверджено кошторис на 2016-2017 роки, перелік та розмір внесків і платежів співвласників. Установлено щомісячний платіж співвласників житлових приміщень на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 3,63 грн/кв.м.

Рішенням, яке оформлено протоколом загальних зборів ОСББ "Гмирі 2" від 8 лютого 2018 року, затверджено кошторис на 2018 рік, згідно якого щомісячний платіж співвласників житлових приміщень на утримання будинку та прибудинкової території установлено у розмірі 4,90 грн/кв.м.

19 березня 2020 року відбулися загальні збори ОСББ "Гмирі 2", на яких, окрім іншого, розглядалося питання про затвердження кошторису на 2020 рік (тариф на утримання будинку та прибудинкової території - 5,90 грн/кв.м. для житлових приміщень). За результатами проведення зборів рішення про затвердження кошторису на 2020 рік не прийнято.

Рішенням, яке оформлено протоколом загальних зборів ОСББ "Гмирі 2" № 1-30/23 від 30 вересня 2023 року, затверджено щомісячний розмір внеску на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території для співвласників житлових та нежитлових приміщень - 5,90 грн/кв.м.

Згідно розрахунків за період з грудня 2016 року по червень 2025 року у ОСОБА_1 станом на 5 червня 2025 року наявна заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 26 327 грн 20 коп.

Згідно платіжних документів, у період з червня 2020 року по липень 2025 року ОСОБА_1 здійснено платежів на утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 37 587 грн 30 коп.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо рішення суду

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон).

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону, основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

За змістом статті 10 Закону, вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів до виключної компетенції яких, між іншим, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржене в судовому порядку.

Співвласник зобов`язаний зокрема виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення (стаття 15 Закону). 

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (частина 6 статті 13 Закону).

Відповідно до статті 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Відповідно до статті 22 зазначеного Закону, для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право, зокрема, виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

2 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв'язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з подальшими змінами, з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України встановлений карантин.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 до 30 червня 2023 року.

Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Згідно з пунктом 12 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Як убачається з матеріалів справи, у період з грудня 2016 року по лютий 2018 року включно для співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , в якому знаходиться квартира відповідача, на утримання будинку та прибудинкової території діяв тариф 3,63/кв.м.; з березня 2018 року по вересень 2023 року включно діяв тариф 4,90 грн/кв.м., а з жовтня 2023 року по травень 2025 року включно установлено тариф 5,90 грн/кв.м.

За спірний період, а саме з грудня 2016 року по червень 2025 року, згідно затверджених тарифів, сума платежів становить 53 930 грн 76 коп., зокрема у 2016 році 390 грн 95 коп., 2017 рік - 4 691 грн 40 коп., 2018 рік - 6 059 грн 20 коп., 2019 рік - 6 332 грн 76 коп., 2020 рік - 6 332 грн 76 коп., 2021 рік - 6 332 грн 76 коп., 2022 рік - 6 332 грн 76 коп., 2023 рік - 6 655 грн 86 коп., 2024 рік - 7 625 грн 16 коп., 2025 рік - 3 177 грн 15 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач надав розрахунок заборгованості, згідно якого просив стягнути заборгованість за період з грудня 2016 року по червень 2025 року у розмірі 26 324 грн 40 коп.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості також убачається, що вище вказана сума боргу нарахована з урахуванням здійснених відповідачкою оплат за спірний період. Так, за розрахунками позивача, відповідачем здійснено платежів на загальну суму 33 279 грн 15 коп.

Проте, згідно платіжних документів, наданих відповідачем, за спірний період останньою здійснено платежів на утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 37 587 грн 30 коп., з яких 1 270 грн 86 коп. за червень 2025 року (том І, а.с. 140-171).

Водночас, ураховуючи, що з позовом ОСББ "Гмирі 2" звернулося 15 липня 2025 року, то у нього не виникло права на стягнення заборгованості за червень 2025 року, оскільки за приписами житлово-комунального законодавства відповідач має право здійснити оплату до 20 числа наступного місяця, тобто до 20 липня 2025 року. Відтак, при обрахуванні за спірний період заборгованості не приймається до уваги і здійснення відповідачем оплати за червень 2025 року у розмірі 1 270 грн 86 коп. Тобто сума здійснених відповідачем платежів становить 36 316 грн 44 коп. (37587,30-1270,86).

Таким чином, підсумовуючи викладене, заборгованість ОСОБА_1 з оплати платежів на утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням здійснених нею платежів, за період з грудня 2016 року по червень 2025 року становить 17 614 грн 32 коп. (53 930,76 (нарахування за затвердженими тарифами) - 36 316,44 (оплати, здійснені відповідачем).

Крім того, з матеріалів справи убачається, що відповідачем у суді першої інстанції подано заяву про застосування строку позовної давності.

Установлено, що позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості за період з грудня 2016 року по червень 2025 року, а з даним позовом звернувся до суду 15 липня 2025 року.

З урахуванням наведених вище положень закону слід дійти висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу, починаючи з 12 березня 2017 року заявлено в межах строку позовної давності, оскільки на час подання позовної заяви (15 липня 2025 року) такий строк був продовжений вищевказаними нормативно-правовими актами. 

Згідно розрахунку, сума заборгованості поза межами строку позовної давності становить 1 563 грн 80 коп.

З наведеного слідує, що основа сума боргу є доведеною у розмірі 16 050 грн 52 коп. (53930,76 (сума платежів за спірний період, згідно затверджених тарифів) - 36316,44 (сума здійснених платежів відповідачем) - 1563,80 (сума заборгованості поза межами строку позовної давності).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем частково здійснено переплату за надані послуги внаслідок сплати за тарифами, які не були затверджені; за період з грудня 2016 року по 12 березня 2017 року позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем; у позивача не виникло права на стягнення заборгованості за червень 2025 року, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення основного боргу у розмірі 16 050 грн 52 коп.

Також, установивши, що відповідачем прострочено сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території, пропуск строку позовної давності та урахувавши встановлені нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України обмеження нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних у період дії воєнного стану, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення інфляційних втрат у розмірі 2 682 грн 16 коп. і трьох процентів річних у розмірі 8 827 грн 66 коп., нарахованих, виходячи із суми боргу 16 050 грн 52 коп.

При цьому, ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції урахував, що відповідно до вимог закону нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних здійснюється на суму заборгованості, яка фактично існувала на кінець кожного місяця, а не на загальну кінцеву суму боргу, що убачається із мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не застосовано строку позовної давності до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних і здійснено дані нарахування із суми боргу 26 327 грн 20 коп.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції не навів розрахунку, згідно якого дійшов висновку про заборгованість у розмірі 16 050 грн 52 коп. 

Проте, з огляду на вище наведені розрахунки, не зазначення судом першої інстанції розрахунків у мотивувальній частині рішення не призвело до неправильного вирішення справи, тому не може бути підставою для скасування рішення суду.

Колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані доводи скаржника про те, що судом першої інстанції проігноровано наданий відповідачем контррозрахунок та платіжні документи, які підтверджують сплату внесків на суму 37 587 грн 30 коп., оскільки як убачається з мотивувальної частини рішення судом взято до уваги такі докази та враховано їх при визначенні суми заборгованості (том І, а.с. 223).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника про те, що представником відповідача 19 січня 2026 року у системі "Електронний суд" було зареєстровано контррозрахунок, який не приєднано судом до матеріалів справи. Більш того, даний контррозрахунок знаходиться у матеріалах справи (том І, а.с. 132-138).

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що суд визначив розмір заборгованості на підставі тарифів, які належним чином не затверджені, оскільки не містять підписів а ні голови, а ні секретаря загальних зборів ОСББ "Гмирі 2", тобто підписані не встановленою особою без зазначення ПІБ, посади, дати вчинення підпису.

Дані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідачем не надано доказів того, що рішення ОСББ "Гмирі 2", оформлені протоколами загальних зборів, та якими затверджено тарифи на утримання будинку та прибудинкової території, у визначеному законом порядку визнані недійсними, тобто їх чинність презюмується.

Так, за приписами статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 385 ЦК України, а також згідно пункту 3.12. Статуту ОСББ "Гмирі 2", рішення загальних зборів, прийняті відповідно до статуту, є обов`язковими для всіх співвласників.

У пункті 3.12. Статуту визначено, що рішення загальних зборів можуть бути оскарженими в судовому порядку.

У матеріалах справи відсутнє судове рішення про визнання недійсними рішення загальних зборів, якими затверджено тарифи на утримання будинку та прибудинкової території. Також у даній справі, що переглядається, відповідач не зверталася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів, якими затверджено тарифи на утримання будинку та прибудинкової території. 

Доводи скаржника, що позивач вводить суд в оману, вказуючи у додатках до позовної заяви про долучення акту звірки взаємних розрахунків, однак такий доказ у матеріалах справи відсутній, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем наданого інші письмові докази, які частково доводять його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції допущено грубе порушення норм процесуального права, яке полягає у наступному: порушення фіксування судового засідання 27 січня 2026 року, а саме за наявності завчасно поданого клопотання, представника відповідача 27 січня 2026 року не було підключено судом до відеоконференції без поважних причин та не повідомлено про неможливість такого підключення; акт від 27 січня 2026 року про неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції складений заднім числом, а саме зареєстрований судом в системі АСДС 16 лютого 2026 року. За таких обставин, на думку скаржника, суд не мав права ухвалювати та проголошувати 27 січня 2026 року оскаржуване рішення без участі сторони відповідача.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коломієць А.П. через систему "Електронний суд" подав клопотання про участь у судовому засіданні 27 січня 2026 року в режимі відеоконференції (том І, а.с. 208-212).

27 січня 2026 року судом складено акт вих. № 7853/26 про неможливість підключення особи до судового засідання внаслідок довготривалої відсутності електроенергії в приміщенні суду (том І, а.с. 213). В акті зазначено, що про неможливість підключення адвоката Коломійця А.П. повідомлено у телефонному режимі.

З даного акту вбачається, що останній складено 27 січня 2026 року та присвоєно вихідний номер 7853/26, тому є безпідставними посилання скаржника щодо складення акту та внесення до АСДС 16 лютого 2026 року.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що представника ОСОБА_1 - адвоката Коломійця А.П. повідомлено про неможливість підключення його до відеоконференції у судовому засіданні 27 січня 2026 року.

В той же час, відсутність доказів повідомлення представника відповідача про неможливість підключення його до відеоконференції не є порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання скаржника на те, що через неможливість підключення представника відповідача до відеоконференції у судовому засіданні 27 січня 2026 року суд повинен був відкласти розгляд справи не може бути підставою для скасування рішення суду, з огляду на таке.

Так, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Проте, як убачається з матеріалів справи, відсутні обставин, які перешкоджали суду провести судове засідання 27 січня 2026 року без участі сторони відповідача. Навпаки, судом першої інстанції установлено, що відповідачем подано відзив на позовну заяву, заяву про недопустимість доказів позивача, контррозрахунок заборгованості, заперечення на відповідь на відзив, які ураховані судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. 

Також представник відповідача Коломієць А.П. приймав участь у судовому засіданні 20 січня 2026 року в режимі відеоконференції та надавав усні пояснення, що підтверджується протоколом судового засідання (том І, а.с. 203-206). З даного протоколу судового засідання вбачається, що суд перейшов до стадії ухвалення рішення, зазначивши, що проголошення рішення відбудеться 27 січня 2026 року.

Сукупний аналіз наведених обставин вказує на те, що проведення судом першої інстанції 27 січня 2026 року судового засідання та ухвалення оскаржуваного рішення за відсутності представника відповідача Коломійця А.П., якого неможливо було підключити до відеоконференції через відсутність електроенергії, не свідчить про порушення судом норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо доводів скаржника про подання додаткових пояснень неналежним представником позивача - Бєдним І.М., колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що повноваження представника Бєдного І.М. обмежені строком дії довіреності до 31 грудня 2025 року, а додаткові пояснення від 29 грудня 2025 року надійшли до суду та зареєстровані 5 січня 2026 року. На думку скаржника, таке свідчить про те, що на момент надходження додаткових пояснень до суду та врахування таких пояснень судом під час ухвалення рішення повноваження представника позивача Бєдного І.М. припинилися.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2025 року представником позивача - Бєдним І.М. складено додаткові пояснення у справі та 31 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку надіслано до суду першої інстанції (том І, а.с. 111-121). Додаткові пояснення надійшли до суду 5 січня 2026 року.

У матеріалах справи наявна довіреність від 2 червня 2025 року, якою голова правління ОСББ "Гмирі 2" ОСОБА_3 уповноважив Бєдного І.М. бути представником Об`єднання, у тому числі у судах загальної юрисдикції. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам строком до 31 грудня 2025 року (том І, а.с. 36).

Згідно з частиною 1 статті 247 ЦК України, строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення дії.

Згідно сталої практики Верховного Суду, довіреність вважається чинною, якщо вона була дійсною на момент вчинення юридичної дії (правочину) представником. 

З наведеного слідує, що додаткові пояснення подано уповноваженим представником ОСББ "Гмирі 2" - Бєдним І.М.

Таким чином, є недоречними посилання скаржника, що на момент надходження додаткових пояснень (5 січня 2026 року) останні підписані особою, чиї повноваження припинилися. Більш того, такі посилання скаржника юридично не обґрунтовані та фактично є власними роздумами.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими і на законність рішення суду не впливають, суд вірно застосував норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо додаткового рішення суду

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як указувалося вище, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 66 214 грн 20 коп.

27 січня 2026 року Дарницьким районним судом міста Києва ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСББ "Гмирі 2". Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ "Гмирі 2" заборгованість у загальному розмірі 27 560 грн 34 коп. 

Сума задоволених позовних вимог у відсотковому співвідношенні становить 41,62%, а сума позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, відповідно становить 58,38%.

Після ухвалення рішення суду представник ОСОБА_1 - Коломієць А.П. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції представником ОСОБА_1 - Коломійцем А.П. у строки, визначені законом, надано копії наступних документів: ордер на надання правничої допомоги Серія АА № 1648609 від 22 листопада 2025 року; договір-доручення про надання правової допомоги від 22 листопада 2025 року; додаток № 1 від 22 листопада 2025 року до договору-доручення; акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги від 27 січня 2026 року; квитанція № 1 від 27 січня 2026 року (том ІІ, а.с. 238, 240-244).

З даних документів вбачається, що загальна вартість наданої правничої допомоги становить 10 000 грн.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції, керуючись положеннями пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ОСББ "Гмирі 2" на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 5 838 грн (10000 х 58,38%), що пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Ураховуючи, що суд першої інстанції здійснив розподіл витрат відповідача на правничу допомогу у відповідності до вимог пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України та відповідно зменшив їх розмір лише через часткове задоволення позову, колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника про те, що визначаючи розмір витрат суд проігнорував критерії реальності та необхідності таких витрат, відсутність заперечень з боку позивача.

З цих же підстав колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника про те, що мотивуючи зменшення розміру витрат, суд посилався на використання адвокатом системи "Електронний суд", що значно полегшує роботу адвоката.

З цього приводу колегія суддів також зазначає, що дійсно в оскаржуваному додатковому рішенні суд першої інстанції посилається на обставини того, що фактично всі дії адвокат відповідача вчиняв в електронному вигляді, що полегшує його роботу. Водночас, мотивувальна частина додаткового рішення свідчить, що витрати на правничу допомогу визначено у меншому розмірі лише з підстав часткового задоволення позову.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судових рішень без змін.

Щодо клопотання скаржника про постановлення відносно судді Дарницького районного суду міста Києва Шаповалової К.В. та керівника апарату суду Слівінського Д. окремої ухвали, то колегія суддів вважає за необхідне залишити дане клопотання без задоволення.

Згідно з частиною 10 статті 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. 

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Судом апеляційної інстанції не встановлено грубих порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які давали б підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником Коломійцем Андрієм Петровичем , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду Київської області від 27 січня 2026 року та додаткове рішення Дарницького районного суду Київської області від 27 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: