Справа № 183/9078/25
№ 2/183/2890/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Перещепинської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Перещепинської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

29 серпня 2025 року Перещепинська міська рада через систему «Електронний суд» звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що відповідач ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Так, на території Перещепинської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово без реєстрації проживала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із співмешканцем - ОСОБА_3 та малолітньою донькою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
14 квітня 2025 року до Служби у справах дітей Перещепинської міської ради звернувся ОСОБА_3 із повідомленням про те, що його співмешканка - ОСОБА_1 залишила свою малолітню дитину, за місцем їхнього спільного проживання, після чого, протягом 11 днів не з`являлася та не виходила на зв`язок, її місце перебування невідоме. Зі слів співмешканця, ОСОБА_1 неодноразово залишала дитину, але через деякий час поверталась. 
Під час обстеження помешкання за вищезазначеною адресою працівниками Служби у справах дітей спільно з фахівцями із соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг» Перещепинської міської ради було виявлено дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала без нагляду матері та була залишена стороннім особам. 
У зв`язку з виявленням малолітньої дитини, залишеної без належного нагляду та піклування з боку батьків, працівники Служби у справах дітей Перещепинської міської ради викликали наряд поліції. За результатами виїзду правоохоронними органами складено відповідний акт від 14.04.2025 року щодо факту виявлення підкинутої (знайденої) дитини. Малолітню дитину доставлено до педіатричного відділення КП «Самарівська ЦРЛІЛ» для проведення обстеження її стану здоров`я, де вона перебувала в період з 14 по 25 квітня 2025 року. 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Перещепинської міської ради № 105 від 24.04.2025 року, з метою забезпечення тимчасового догляду, виховання та створення безпечних умов для гармонійного розвитку малолітньої дитини, до з`ясування її подальшої долі та відновлення сімейних зв`язків, дівчинку влаштовано до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_4 . Термін перебування дитини у сім`ї патронатного вихователя визначено на три місяці - з 24 квітня 2025 року по 24 липня 2025 року. 
Листом № 86 від 16.04.2025 року Служба у справах дітей Перещепинської міської ради звернулася до відділення поліції № 2 Новомосковського районного управління поліції з проханням встановити місце перебування ОСОБА_1 . Відповідно до відповіді правоохоронних органів № 47169-2025 від 24.05.2025 року, місце перебування громадянки ОСОБА_1 не встановлено.
Відповідно до характеристики, виданої 18.04.2025 року депутатом Перещепинської міської ради та інформації від сусідів ОСОБА_1 часто зловживає спиртними напоями, що призводить до її нездатності дбати про дитину. Були випадки, коли вона перебувала в нетверезому стані на очах у дитини, залишала дитину на тривалий час без нагляду, що становило загрозу для її безпеки і можливості отримувати необхідний догляд. Дитина знаходиться під наглядом тривалий час. 
Під час вилучення малолітньої ОСОБА_2 , співмешканцю її матері - ОСОБА_3 , було надано вичерпну інформацію щодо дій служби у справах дітей, контактні дані відповідальних осіб, а також рекомендації щодо можливих дій у разі появи матері дитини. 
Попри вжиті заходи, змін у ситуації не відбулося. Дитина продовжує перебувати без материнської опіки, уваги та піклування. Впродовж усього цього періоду мати дитини жодного разу не зверталася до органу опіки та піклування, не з`являлася за місцем проживання, не виявляла зацікавленості щодо стану здоров`я чи умов перебування своєї доньки. Таким чином, повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, визначених статтями 150, 180 Сімейного кодексу України, а саме обов`язку піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
В зв`язку з наведеним, в позовній заяві Перещепинська міська рада просить суд: 
- позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь опікуна або дитячого закладу, де буде перебувати дитина, аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
30 жовтня 2025 року Перещепинська міська рада звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої усунула недоліки первісної заяви.
Ухвалою суду від 31 жовтня 2025 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 20 лютого 2026 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 
В судове засідання представник позивача Перещепинської міської ради не з`явився, згідно заяви просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, згідно опублікованого 07.04.2026 року оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Перещепинської міської ради в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав, не заперечував проти задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпро Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 188, складений 18 квітня 2023 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про народження.
Встановлено, що відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00039313723 від 18 квітня 2023 року.
Судом встановлено, що на території Перещепинської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово без реєстрації проживала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із співмешканцем - ОСОБА_3 та малолітньою донькою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Встановлено, що 14 квітня 2025 року до Служби у справах дітей Перещепинської міської ради звернувся ОСОБА_3 із повідомленням про те, що його співмешканка - ОСОБА_1 залишила свою малолітню дитин, за місцем їхнього спільного проживання, після чого, протягом 11 днів не з`являлася та не виходила на зв`язок, її місце перебування невідоме. Зі слів співмешканця, ОСОБА_1 неодноразово залишала дитину, але через деякий час поверталась. 
Так, під час обстеження помешкання за вищезазначеною адресою працівниками Служби у справах дітей спільно з фахівцями із соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг» Перещепинської міської ради було виявлено дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала без нагляду матері та була залишена стороннім особам. 
У зв`язку з виявленням малолітньої дитини, залишеної без належного нагляду та піклування з боку батьків, працівники Служби у справах дітей Перещепинської міської ради викликали наряд поліції. За результатами виїзду правоохоронними органами складено відповідний акт від 14.04.2025 року щодо факту виявлення підкинутої (знайденої) дитини. Малолітню дитину доставлено до педіатричного відділення КП «Самарівська ЦРЛІЛ» для проведення обстеження її стану здоров`я, де вона перебувала в період з 14 по 25 квітня 2025 року. 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Перещепинської міської ради № 105 від 24.04.2025 року, з метою забезпечення тимчасового догляду, виховання та створення безпечних умов для гармонійного розвитку малолітньої дитини, до з`ясування її подальшої долі та відновлення сімейних зв`язків, дівчинку влаштовано до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_4 . Термін перебування дитини у сім`ї патронатного вихователя визначено на три місяці - з 24 квітня 2025 року по 24 липня 2025 року. 
Листом № 86 від 16.04.2025 року Служба у справах дітей Перещепинської міської ради звернулася до відділення поліції № 2 Новомосковського районного управління поліції з проханням встановити місце перебування ОСОБА_1 . Відповідно до відповіді правоохоронних органів № 47169-2025 від 24.05.2025 року, місце перебування громадянки ОСОБА_1 не встановлено.
Відповідно до характеристики, виданої 18.04.2025 року депутатом Перещепинської міської ради та інформації від сусідів ОСОБА_1 часто зловживає спиртними напоями, що призводить до її нездатності дбати про дитину. Були випадки, коли вона перебувала в нетверезому стані на очах у дитини, залишала дитину на тривалий час без нагляду, що становило загрозу для її безпеки і можливості отримувати необхідний догляд. Дитина знаходиться під наглядом тривалий час. 
Позивач наголошує на тому, що відповідач ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на її виховання. Остання веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. 
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не попіклується про подальшу долю малолітньої доньки, не забезпечила їй соціальний захист, не захистила права та інтереси дитини, не створила необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку своєї дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, а тому самоусунулася від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки. 
Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину.
Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Оскільки малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 влаштована до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_4 на часткове державне утримання, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, де і перебуває по теперішній час, Перещепинська міська рада в особі органу опіки та піклування має право на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківства. 
Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. 
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами.
Згідно з висновком Виконавчого комітету Самарівської міської ради в особі органу опіки та піклування від 27 січня 2026 року за № 292/0/2-26 встановлені обставини, викладені позивачем у позові.
У своєму висновку опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Оцінивши докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не піклується про подальшу долю дитини, не забезпечила її соціальний захист, не захистила права інтереси доньки, не створила необхідні умови для проживання та повноцінного її розвитку, не цікавиться здоров`ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком.
В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними доказами, а тому в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 необхідно позбавити відповідача  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав.
Водночас суд роз`яснює відповідачу, що відповідач, як матір дитини, яка позбавлена батьківських прав, відповідно до приписів ч. 1, 4 ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення своїх батьківських прав у разі, якщо вона змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки.
Крім того, згідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 
У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є працездатною, останньою не надані доказів наявності у неї на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення.
Як зазначалося вище, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Оскільки позивачем не надано доказів сум заробітку (доходу) відповідача, суд позбавлений можливості визначити, чи має відповідач достатній заробіток (дохід).
Крім того, відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу -із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини на користь опікуна або дитячого закладу, де буде перебувати дитина, повинен становити 1/4 частку доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, в зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивач при зверненні до суду за вимогу про позбавлення батьківських прав сплатив судовий збір в сумі 2 422,00 грн., а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. за вимогу про стягнення аліментів, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165, 180-183, 191 СК України,ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Перещепинської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Перещепинської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини,- задовольнити. 
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпро Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 188, складений 18 квітня 2023 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь опікуна або дитячого закладу, де буде перебувати дитина, аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Перещепинської міської ради витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,00 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держависудовий збір в сумі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.).

Учасники справи:
-позивач: Перещепинська міська рада, код ЄДРПОУ 04338463, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, м. Перещепине, вул. Шевченка, буд. 43;
-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживанн яза адресою: АДРЕСА_1 ;
-третя особа: Служба у справах дітей Перещепинської міської ради, код ЄДРПОУ 42737685, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, м. Перещепине, вул. Шевченка, буд. 43.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повне судове рішення складене 13 травня 2026 року.

Суддя Д.І. Городецький