УХВАЛА

09 червня 2026 року
м. Київ

справа № 344/5354/26
провадження № 61-6456 ск 26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ПророкаВ. В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано?Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року та постанову Івано?Франківського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. У травні 2026 року до Верховного Суду, за допомогою засобів поштового зв`язку, надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Івано?Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року та постанову Івано?Франківського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає, що суди попередніх інстанції не врахували правові висновки Верховного Суду викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02 серпня 2019 року у справі № 761/12145/17 щодо судового збору.

3. Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційних скарг з огляду на таке.

4. Щодо оскарження ухвали Івано?Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року варто зазначити наступне.

5. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

6. Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

7. Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

8. У цій справі перегляд ухвали Івано?Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року апеляційним судом не відбувся з огляду на повернення апеляційної скарги на вказане судове рішення, відтак касаційна скарга в частині оскарження ухвали Івано?Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року підлягає поверненню заявнику з огляду на порушення принципу інстанційності перегляду судових рішень, передбаченого, зокрема, пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

9. Щодо оскарження ухвали Івано-франківського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року варто зазначити наступне.

10. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

11. Суд звертає увагу, що наведений перелік ухвал суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду є вичерпним.

12. Законом України № 460-IX від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» за поданням Президента України Зеленського В. О. були суттєво обмежені повноваження Верховного Суду щодо відкриття касаційного провадження. Закон набрав чинності 08 лютого 2020 року.

13. Так, якщо до зазначених змін частина друга статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачала, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, то зазначеним законом частина друга статті 389 ЦПК України викладена в новій редакції.

14. Починаючи з 08 лютого 2020 року учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, які не підлягають касаційному оскарженню, з підстави неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

14.1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

14.2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

14.3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

14.4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

15. Неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права без наведення визначених випадків є підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України:

15.1. ухвал суду першої інстанції, вказаних у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього ЦПК України, після їх перегляду в апеляційному порядку;

15.2. ухвал суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал.

16. Пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України вимагає, що у касаційній скарзі повинно, зокрема, бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

17. У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

18. Водночас касаційна скарга не містить викладу підстав, передбачених процесуальним законом для оскарження ухвали суду апеляційної інстанції в касаційному порядку, містить формальне посилання на порушення судами норм процесуального права з питань судового збору, однак заявник не зазначає, які саме норми застосовані не правильно, тобто подана з порушенням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

19. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України судоустрій та судочинство визначаються виключно законами України.

20. Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України визначає, що основними засадами судочинства, зокрема, є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

21. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - ЄКПЛ) суд має бути «встановлений законом», що відбиває принцип верховенства права, який є невід`ємною складовою системи захисту, встановленої ЄКПЛ та Протоколами до неї.

22. Передусім зазначена вимога має тлумачитися буквально з точки зору наявності правової основи існування суду, адже метою її закріплення у пункті 1 статті 6 ЄКПЛ є необхідність забезпечення того, щоб організація судової системи у демократичному суспільстві регулювалася саме законом, ухваленим парламентом, особливо в державах, де право є кодифікованим. «Закон» у розумінні пункту 1 статті ЄКПЛ включає передусім законодавство, прийняте для встановлення та визначення компетенції судових органів.

23. Фраза «встановлений законом» охоплює не лише правову основу існування «суду», однак і дотримання судом правил, якими він має керуватися. Компетенційна складова «суду, встановленого законом» відбиває, зокрема використання судом при розгляді та вирішенні справ виключно повноважень, передбачених процесуальним законодавством.

24. Тож відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вихід суду за межі повноважень, встановлених законом, порушує компетенційну складову поняття «суд, встановлений законом», гарантованого у пункті 1 статті 6 ЄКПЛ.

25. Отже виключно законом України, ухваленим Верховною Радою України, можуть визначатися випадки та підстави касаційного провадження; у Верховного Суду відсутні підстави відступати від приписів закону, крім окремих виключних випадків, коли пряме виконання приписів закону в обставинах конкретної справи не поставить під загрозу порушення саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ.

26. Разом з тим в касаційній скарзі заявник не зазначає конкретних норм матеріального права, які неправильно застосовані чи не застосовані судом апеляційної інстанції, або ж норм процесуального права, які порушені апеляційним судом, як і не пояснює суті допущених на його думку порушень.

27. Пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

28. Таким чином, оскільки в касаційній скарзі не викладені, передбачені чинним ЦПК України, підстави касаційного оскарження, скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

29. Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

30. Разом із цим, Верховний Суд роз`яснює заявнику, що за Законом України «Про безоплатну правову допомогу» (надалі - Закон) певні категорії громадян мають право на безоплатну правову допомогу - гарантовану Конституцією України можливість отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

31. Безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру (стаття 13 цього Закону).

32. Отже, ОСОБА_1 у разі неможливості самостійно оформити та/чи подати (направити) касаційну скаргу чи інший процесуальний документ, яка б відповідала вимогам чинного законодавства, чи скористатися професійною правничою допомогою на платній основі, не позбавлений можливості звернутися до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з метою реалізації права на захист та скористатися правовою допомогою.

33. Способи отримання безоплатної правової допомоги описані на вебсайті системи безоплатної правової допомоги, за посиланням: https://legalaid.gov.ua/kliyentam/yak-otrymaty-bpd/.

Керуючись статтями 260, 389, 394, 406 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Повернути касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано?Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року та постанову Івано?Франківського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про відшкодування моральної шкоди.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Пророк