Справа № 759/22532/25 
Провадження № 2/752/2932/26

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
02 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Касаткіної А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідача 12 831, 53 грн заборгованості за кредитними договорами. 
Посилається в позові на те, що 21 січня 2022 року відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» з відповідачем був укладений договір №3652501836-590393 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.
Договір був укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора 4118, який був направлений на мобільний номер телефону відповідача, вказаний ним під час реєстрації в особистому кабінеті.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1. розділу 3 договору відповідачу був наданий кредит у розмірі 6 000, 00 грн.
Пунктами 3.5 - 3.8 договору дисконтна відсоткова ставка становить 0, 01% на добу, базова процентна ставка - 2.2% на добу.
Початковий строк кредитування становить 14 днів.
Кредитні кошти були перераховані на банківську картку, номер якої був зазначений відповідачем при укладенні договору.
Відповідно до Розрахунку заборгованості відповідач частково сплатив за договором 2 414, 00 грн.
В решті відповідач умови договору не виконує, кредит та проценти не сплатив, у зв`язку з чим станом на 21 січня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі:
-4 649, 00 грн заборгвоаностіі за сумою кредиту;
-8 182, 53 грн заборгованості за відсотками.
Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов кредитного договору, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 04 грудня 2025 року після надходження за підсудністю з Святошинського районного суду м.Києва та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 25 грудня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу додатково копію позовної заяви з додатками.
Відповідно до інформації Державної міграційної служби України відповідач знятий з реєстраційного обліку за адресою: м.Київ Горіхуватський шлях, 7-А 27 листопада 2023 року.
Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Згідно з частиною 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 зазначила про необхідність застосування аналогії закону. 
За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норми статті 128 ЦПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. 
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Повідомлення про наявність справи в провадженні суду та її предмет було викладено на офіційному веб-сайті Судової влади України 20 лютого 2026 року.
Виходячи з цього, суд вважає відповідача обізнаним про наявність спору в провадженні суду та його предмет. 
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву. 
Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про  часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 21 січня 2022 року відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» між сторонами був укладений договір №3652501836-590393 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. 
Договір був вчинений у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Після виконання Алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі товариства, відповідачем був підписаний договір за допомогою одноразового паролю-ідетифікатора 4118, який був направлений на мобільний номер телефону відповідача, вказаний ним під час реєстрації в особистому кабінеті.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1. розділу 3 договору відповідачу був наданий кредит у розмірі 6 000, 00 грн.
Пунктами 3.5 - 3.8 договору сторонами обумовлена дисконтна відсоткова ставка в розмірі 0, 01% на добу, базова процентна ставка - 2.2% на добу.
Початковий строк кредитування становить 14 днів.
Грошові кошти були перераховані грошові кошти в сумі 6 000, 00 грн на банківську картку відповідача в АТ КБ «Приватбанк», зазначену відповідачем.
Це підтверджується інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 25 грудня 2025 року на ухвалу суду про витребування доказів. 
Відповідно до Розрахунку заборгованості відповідачем частково сплачено за договором 2 414, 00 грн.
Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку заборгованість у розмірі 12 831, 53 грн утворилася станом на червень 2022 року, з яких:
-4 649, 00 грн заборгованості за сумою кредиту;
-8 182, 53 грн заборгованості за відсотками.
( а.с. 14 - 19; 22 - 24 )
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачем кредитний договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачу надані.
В свою чергу, відповідач умови договору не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
З паспорту споживчого кредиту вбачається, що сума кредиту за умовами кредитного договору становить 6 000, 00 грн, строк кредитування - 14 днів з можливістю продовження, загальні витрати за кредитом - 8, 40 грн, орієнтовна вартість кредиту становить 6 008, 40 грн. 
Відповідно до пункту 2.2. договору сторони погодили, що строк договору може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів фактично нарахованих за користування кредитом.
З розрахунку позивача вбачається, що протягом дії кредитного договору платежі в погашення кредиту та відсотків відповідачем не вносилися.
Таким чином, строк дії кредитного договору між сторонами за змістом договору не продовжувався.
( а.с.14 - 17 )
Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. 
Щодо суми до стягнення, суд виходить з наступного.
З розрахунку позивача вбачається, що сума процентів 8 182, 54 грн нарахована станом на червень 2022 року. 
( а.с. 18 - 19 )
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З урахуванням цього, досягнутого сторонами строку кредитування, а також ціни договору при його укладенні, до стягнення з відповідача належить сума не виконаного зобов`язання за умовами договору за обумовлений сторонами строк кредитування. 
З урахуванням сплаченої відповідачем суми 2 414. 00 грн до стягнення з відповідача належить 3 594, 40 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Звертаючись до суду, позивач надав Договір про надання правничої допомоги від 12 лютого 2025 року, укладений з Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» та деталізований розмір понесених витрат на правову допомогу.
Відповідно до Додатку до договору від 10 липня 2025 року розмір витрат на правов удпоомогу становить 10 000, 00 грн. 
( а.с. 30 - 31)
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15 зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Не подавши відзив, відповідач про неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесену позивачем, не заявив.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, в тому числі рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
В постановах Великої Палати Верховного Суду  від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 та від 22 травня 2024 року в справі № 754/8750/19 зазначено, що в розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. 
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Водночас, у частині 3 статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. 
У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. 
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. 
У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
З додатку до договору від 10 липня 2025 року вбачається, що сторони погодили надання таких правових послуг:
1) оформлення документів щодо надання правової допомоги ( додаток до договору про надання правової допомоги ) ( 30 хв ) - 1 000, 00 грн;
2) збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору ( 1 год.) - 2 000, 00 грн;

3) складання позовної заяви ( 2 год. ) - 4 000, 00 грн;
4) формування додатків (доказів) до позовної заяви (для суду та відповідача ) ( 1 год ) - 2 000, 00 грн;
5) відправка позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі ( 30 хв ) - 1 000. 00 грн.
( а.с. 30 - 31 )
Суд враховує, що в справах даної категорії склалася усталена судова практика, предмет спору в справі не представляє особливої складності для фахового адвоката.
Суд вважає, що пункти 1, 4 та 5 додатку охоплюються самим завданням надання правової допомоги та укладеного між сторонами договору.
З урахуванням цього, критерію розумності розміру правових послуг, суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу непропорційним складності справи та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 1500, 00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 678, 57 грн судового збору.
Керуючись статтями 3, 6, 11,15, 16, 205, 207,525-526, 536, 610, 611, 626- 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України « Про електронну комерцію», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Кошельок» 3 594, 40 грн грн заборгованості, 1500, 00 грн витрат на правничу допомогу та 678, 57 грн судового збору.
В решті позову відмовити.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок», адреса: 08135, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с.Чайки, вул. Антонова 8А, ЄДРПОУ: 40842831.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич