Справа № 309/2822/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

02 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого: судді Джуги С.Д.,
суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
за участі секретаря судового засідання:Мочан М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою Хустської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Хустської міської ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатської області на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року у складі судді Сідей Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до Хустського фахового технічного коледжу Товариства сприяння обороні України про визнання права власності на нерухоме майно,-
у х в а л и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Хустського фахового технічного коледжу Товариства сприяння обороні України про визнання права власності на майно.
Позов мотивовано тим, що 04 грудня 2019 року вона уклала з Хустським технічним коледжем Товариства сприяння оборони України в особі директора ОСОБА_2 , який діяв на підставі Статуту в новій редакції, затвердженого Протоколом засідання Ради Правління відокремленого підрозділу Громадської організації «ЗОО ТСО України» від 3 квітня 2019 року за № 2, та наказу № 18 від 14 жовтня 2015 року, договір про здійснення спільної діяльності.
Пунктом 2 вказаного договору визначено, що його предметом є діяльність сторін на засадах часткової участі щодо будівництва об`єкта на частинах земельних ділянок з подальшим розподілом між сторонами часток у праві власності на об`єкт згідно з умовами договору. Позивач та відповідач надають (відводять) для будівництва об`єкта частини земельної ділянки № НОМЕР_1 та земельної ділянки № НОМЕР_2 , а також здійснюють фінансування будівництва об`єкту наступним чином: позивач фінансує 70 % вартості робіт, а відповідач – 30 % вартості.
Пунктом 4 зазначеного договору передбачено, що сторони розподіляють між собою приміщення об`єкта в таких частинах: позивач отримує 70% від корисної площі; відповідач отримує 30%.
09 липня 2020 року сторони подали повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке зареєстроване відділом Державного архітектурно-будівельного контролю Хустської міської ради за № ЗК 051200709316.
За змістом витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 2110800000:01:069:0073, розташовану на АДРЕСА_1 , вказана земельна ділянка перебуває в постійному користуванні Хустського фахового технічного коледжу Товариства сприяння обороні України, а земельна ділянка з кадастровим номером 2110800000:01:069:0063, розташована за цією ж адресою, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Фактично позивач почала будівництво 10 липня 2020 року.
25 березня 2020 року вона уклала з Приватним підприємством «Архітектура & k» договір щодо виготовлення проекту реконструкції нежитлової будівлі під крамницю з офісними приміщеннями у АДРЕСА_1 . За вказаним договором позивач сплатила авансові платежі, а саме 25 березня 2020 року – у розмірі 27 500 грн, 6 травня 2020 року – у розмірі 52 000 грн та 08 грудня 2020 року – у розмірі 15 500 грн.
У травні 2020 року позивач уклала з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір про виконання будівельних робіт, оплату за яким має здійснювати позивач, за власні кошти оплатила замовлені будівельні матеріали
Зазначала, що реконструкція об`єкта нежитлової будівлі під крамницю з офісними приміщеннями загальною площею 333,9 кв.м, розташованого на АДРЕСА_1 , здійснювалася її коштами.
Після завершення (фактично) позивачем реконструкції об`єкта нежитлової будівлі під крамницю з офісними приміщеннями позивач замовила технічний паспорт до даного об`єкта, відповідно до якого загальна площа об`єкта нерухомого майна складає 333,9 кв.м, з яких 183,8 кв.м – основна площа та 150,1 кв.м – допоміжна.
07 липня 2021 року сторони подали до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Хустської міської ради декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Відповідно до декларації об`єкт будівництва має такі основні характеристики: загальна площа 333,9 кв.м з яких торгова площа крамниці – 128,0 кв.м, площа офісних приміщень – 55,8 кв.м, площа підсобних приміщень – 150,1 кв.м, площа забудови – 230,8 кв.м, будівельний об`єм – 1 357,0 кв.м; пропускна спроможність – 48 чол./добу, кількість робочих місць – 6 чол., поверховість – 2.
08 липня 2021 року позивач звернулася до відповідача з вимогою відшкодувати витрати, пов`язані з реконструкцією вказаного об`єкта нерухомого майна відповідно до умов договору від 4 грудня 2019 року, проте відповідач повідомив про відсутність коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з реконструкцією зазначеного об`єкта.
Враховуючи, що всі дозвільні документи на будівництво, завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію виготовлені на обох сторін в процентному відношенні 70/30, провести реєстрацію об`єкта нерухомого майна за позивачем як за єдиним забудовником неможливо.
За таких обставин просила визнати за нею право власності на об`єкт нежитлової будівлі – крамницю з офісними приміщеннями загальною площею 333,9 кв.м, розташовану на АДРЕСА_1 .
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 4 листопада 2021 року задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нежитлової будівлі – крамницю з офісними приміщеннями загальною площею 333,9 кв.м., розташовану на АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року, особа, яка не брала участі у справі, – Хустська окружна прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі Хустської міської ради, Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, оскаржила його в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що всупереч вимогам діючого законодавства, яким передбачений певний порядок набуття права власності та введення об`єкту в експлуатацію у встановленому законом порядку ОСОБА_1 ініціювала штучний спір та звернулася до суду з даним позовом, який направлений не на визнання права власності як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку, узаконення нерухомого майна. Крім цього, вказано на те, що сторони договору про здійснення спільної діяльності звернулися до органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо надання дозвільних документів на будівництво та подали декларацію про готовність спірного об`єкта до експлуатації, яка органом контролю зареєстрована, що свідчить, про відсутність позасудового вирішення позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства питання введення в експлуатацію об`єкта будівництва, а відтак і про відсутність спору. Апелянт зазначає, що позивачкою не здійснено державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно у визначеному законом порядку, також у матеріалах справи відсутні відомості щодо відмови відповідного органу у державній реєстрації на вказаний об`єкт нерухомого майна. Крім того, будівництво спірної будівлі проведено на частині земельної ділянки комунальної власності, яка належить відповідачеві на праві постійного користування з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти. Відомостей про зміну цільового призначення немає, як і будь якого дозвільного документу щодо надання дозволу на укладення відповідного договору про здійснення спільної діяльності, від власника земельної ділянки, а саме Хустської міської ради, яка до участі у справі залучена не була.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , просить рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Хустської окружної прокуратури Закарпатської області без задоволення, посилаючись на те, що прокурор не підтвердив підстави для представництва інтересів держави в особі Хустської міської ради та Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, не зазначено яке саме право порушується чи може бути порушено, оскаржуваним рішенням, сторін, в інтересах яких вона звернулась.
У відповіді на відзив, Хустська окружна прокуратура Закарпатської області, просить відхилити позицію позивача ОСОБА_1 наведену у відзиві на апеляційну скаргу та задовольнити апеляційну скаргу прокуратури в повному обсязі. 
02 березня 2026 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала клопотання про закриття апеляційного провадження, з тих підстав, що рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2025 року не містять висновків суду про права, інтереси та (або) обов`язки Хустської міської ради, Державної інспекції архітектури та містобудування України, а тому таке рішення не впливає жодним чином на права, інтереси та (або) обов`язки апелянта. 
В судовому засіданні прокурор Трохлюк А.М. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. 
Представник позивача – адвокат Рішко П.М. надіслав суду письмове клопотання про відкладення розгляду у зв`язку з його участю у розгляді інших справ.
З приводу неявки учасників процесу та заявленого клопотання слід зазначити наступне.
Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Виходячи з наведеного, враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 09 грудня 2024 року, розгляд справи неодноразово відкладався через неявку позивача та її представника, а також через неявку інших учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справу на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України у відсутності нез`явившихся осіб, та відхилення клопотання представника позивача.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач – Хустський фаховий технічний коледж Товариства сприяння обороні України визнав позов, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. 
Однак, з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки судом допущено неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Матеріалами справи встановлено, що 04 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 уклала з Хустським технічним коледжем Товариства сприяння оборони України в особі директора ОСОБА_2 , який діяв на підставі Статуту в новій редакції, затвердженого Протоколом засідання Ради Правління відокремленого підрозділу Громадської організації «ЗОО ТСО України» від 3 квітня 2019 року за № 2, та наказу № 18 від 14 жовтня 2015 року, договір про здійснення спільної діяльності.
Пунктом 2 вказаного договору визначено, що його предметом є діяльність сторін на засадах часткової участі щодо будівництва об`єкта на частинах земельних ділянок з подальшим розподілом між сторонами часток у праві власності на об`єкт згідно з умовами договору. Позивач та відповідач надають (відводять) для будівництва об`єкта частини земельної ділянки № НОМЕР_1 та земельної ділянки № НОМЕР_2 , а також здійснюють фінансування будівництва об`єкту наступним чином: позивач фінансує 70 % вартості робіт, а відповідач – 30 % вартості.
Пунктом 4 зазначеного договору передбачено, що сторони розподіляють між собою приміщення об`єкта в таких частинах: позивач отримує 70% від корисної площі; відповідач отримує 30%.
09 липня 2020 року сторони подали повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке зареєстроване відділом Державного архітектурно-будівельного контролю Хустської міської ради за № ЗК 051200709316.
За змістом витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 2110800000:01:069:0073, розташовану на АДРЕСА_1 , вказана земельна ділянка, на момент звернення із даним позовом, перебувала в постійному користуванні Хустського фахового технічного коледжу Товариства сприяння обороні України, а земельна ділянка з кадастровим номером 2110800000:01:069:0063, розташована за цією ж адресою, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
25 березня 2020 року позивач уклала з Приватним підприємством «Архітектура & k» договір щодо виготовлення проекту реконструкції нежитлової будівлі під крамницю з офісними приміщеннями у АДРЕСА_1 .
За вказаним договором позивач сплатила авансові платежі, а саме 25 березня 2020 року – у розмірі 27 500 грн, 6 травня 2020 року – у розмірі 52 000 грн та 08 грудня 2020 року – у розмірі 15 500 грн.
У травні 2020 року позивач уклала з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір про виконання будівельних робіт, оплату за яким має здійснювати позивач.
Після завершення (фактично) позивачем реконструкції об`єкта нежитлової будівлі під крамницю з офісними приміщеннями розташованого на АДРЕСА_1 , позивач замовила технічний паспорт до даного об`єкта, відповідно до якого загальна площа об`єкта нерухомого майна складає 333,9 кв.м, з яких 183,8 кв.м – основна площа та 150,1 кв.м – допоміжна.
07 липня 2021 року сторони подали до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Хустської міської ради декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Відповідно до декларації об`єкт будівництва має такі основні характеристики: загальна площа 333,9 кв.м з яких торгова площа крамниці – 128,0 кв.м, площа офісних приміщень – 55,8 кв.м, площа підсобних приміщень – 150,1 кв.м, площа забудови – 230,8 кв.м, будівельний об`єм – 1 357,0 кв.м; пропускна спроможність – 48 чол./добу, кількість робочих місць – 6 чол., поверховість – 2.
08 липня 2021 року позивач звернулася до відповідача з вимогою відшкодувати витрати, пов`язані з реконструкцією вказаного об`єкта нерухомого майна відповідно до умов договору від 4 грудня 2019 року, проте відповідач повідомив про відсутність коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з реконструкцією зазначеного об`єкта.
Рішенням Хустської міської ради №970 від 16.09.2022р. припинено Хустському технічному коледжу товариства сприяння обороні України право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 2110800000:01:069:0120, площею 0,0418 га, номер запису про інше речове право - 46021128 від 24.12.2021, та надано в оренду терміном на 5 (п`ять) років, земельну ділянку з кадастровим номером - 2110800000:01:069:0120, площею 0,0418 га ( АДРЕСА_1 ), громадянці ОСОБА_1 , для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти (категорія - землі житлової та громадської забудови). 
Відповідно до договору оренди від 07.12.2022р., укладеного між Хустською міською радою та позивачкою ОСОБА_1 , остання прийняла в строкове, платне володіння і користування (оренду) земельну ділянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0418 га. кадастровий номер земельної ділянки - 2110800000:01:069:0120, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (земельної ділянки) – 2499614921120, строком на 5 років. 
Рішенням Хустської міської ради №1178 від 10.02.2023р. надано дозвіл виконавчому комітету Хустської міської ради на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, площею 0,0418 га з кадастровим номером - 2110800000:01:069:0120, ( АДРЕСА_1 ), для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти (категорія - землі житлової та громадської забудови), з метою подальшого продажу громадянці ОСОБА_1 . 
Згідно з договором №2024-02 від 29.03.2024р. про сплату авансового платежу в рахунок оплати ціни земельної ділянки, позивачкою було сплачено авансовий внесок у розмірі: 12 900,00 гривень на виконання вимог ст. 128 Земельного кодексу України на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . площею 0,0418 гектара, (кадастровий номер: 2110800000:01:069:0120).
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Згідно із ч.ч.1,3,4 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Із аналізу зазначених норм права випливає, що для того, щоб будівництво не було самочинним, необхідною є наявність таких вимог: земельна ділянка повинна бути відведена для зведення житлового будинку, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна; повинен бути належним чином оформлений дозвіл на забудову або належно затверджений проект; при забудові не були здійснені істотні порушення будівельних норм і правил.
Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).
Таким чином, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині 1статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому при вирішенні спору, що виникає у зв`язку із будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинні досліджуватися питання щодо наявності документів про виділення земельної ділянки, дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів та щодо відповідності побудованого об`єкта будівельним нормам і правилам (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 915/1268/23).
Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35), від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 (пункт 103)).
За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).
Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.
Верховний Суд у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц зазначає, що вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.
Крім того, Верховний Суд зауважує, що на підставі частини 3 статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК України).
Матеріалами справи встановлено, що 09 липня 2020 року сторони подали повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції об`єкта нежитлової будівлі під крамницю з офісними приміщеннями на АДРЕСА_1 , яке зареєстроване відділом Державного архітектурно-будівельного контролю Хустської міської ради за № ЗК 051200709316.
07 липня 2021 року сторони подали до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Хустської міської ради декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, розташованого на АДРЕСА_1 , що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Відповідно до декларації об`єкт будівництва має такі основні характеристики: загальна площа 333,9 кв.м з яких торгова площа крамниці – 128,0 кв.м, площа офісних приміщень – 55,8 кв.м, площа підсобних приміщень – 150,1 кв.м, площа забудови – 230,8 кв.м, будівельний об`єм – 1 357,0 кв.м; пропускна спроможність – 48 чол./добу, кількість робочих місць – 6 чол., поверховість – 2.
Однак, сторонами не здійснено державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно у встановленому законом порядку, а також в матеріалах справи відсутні відомості щодо відмови відповідного органу у державній реєстрації на вказаний об`єкт нерухомого майна.
Матеріалами справи доведено, на момент ухвалення судом першої інстанції оспорюваного рішення, будівництво спірної будівлі проведено на частині земельної ділянки комунальної власності, яка належить відповідачеві Хустському фаховому технічному коледжу Товариства сприяння обороні України на праві постійного користування з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти. Відомостей про зміну цільового призначення немає, як і не має будь - якого дозвільного документу від власника земельної ділянки, а саме Хустської міської ради, щодо надання дозволу на укладення відповідного договору про здійснення спільної діяльності.
Таким чином об`єкт нерухомого майна - крамниця з офісними приміщеннями на АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом, оскільки збудований на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, а збудований на земельній ділянці з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти. 
Суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини справи, задовольнив позов, виходячи з того, що відповідач (Хустський фаховий технічний коледж Товариства сприяння обороні України ) визнав позов у повному обсязі і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, проте не врахував, що визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права та законні інтереси інших осіб, зокрема Хустської міської ради, як власника земельної ділянки, та органу уповноваженого на здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, нагляду та оформлення права власності на нерухоме майно.
Суд першої інстанції також залишив поза увагою, що у спірних правовідносинах належним відповідачем має бути Хустська міська рада, а також Державна інспекція архітектури та містобудування, яка на момент розгляду справи і ухвалення рішення судом першої інстанції, здійснювала повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, оскільки рішення про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва стосується прав, інтересів та (або) обов`язків даного органу.
За наведених обставин суд першої інстанції неправомірно визнав за позивачкою право власності на об`єкт нерухомого майна - крамниця з офісними приміщеннями на АДРЕСА_1 загальною площею 333,9 кв.м., перебравши на себе всі функції органів, що уповноважені на здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, нагляду та оформлення права власності на нерухоме майно. 
Клопотання позивача про закриття апеляційного провадження, з тих підстав, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не містять висновків суду про права, інтереси та (або) обов`язки Хустської міської ради, Державної інспекції архітектури та містобудування України, а тому таке рішення не впливає жодним чином на права, інтереси та (або) обов`язки апелянта, є безпідставним, повністю спростовується вищевказаними матеріалами справи та не підлягає задоволенню.
Не заслуговують на увагу доводи представника позивача щодо необґрунтованості апеляційної скарги, з посиланням на те, що ОСОБА_1 у період з 2022 року по 2024 рік включно здійснено оформлення права власності на земельну ділянку площею 0, 0418 гектара під нерухомим майном, яке є предметом спору.
Насамперед, необхідно зазначити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зауважував, що суд апеляційної інстанції переглядає законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно в межах тих обставин та доказів, які існували та досліджувалися на момент розгляду справи в суді першої інстанції.
Рішення Хустської міської ради №970 від 16.09.2022р., яким припинено Хустському технічному коледжу товариства сприяння обороні України право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 2110800000:01:069:0120, площею 0,0418 га, та надано в оренду терміном на 5 (п`ять) років, земельну ділянку з кадастровим номером - 2110800000:01:069:0120, площею 0,0418 га ( АДРЕСА_1 ), громадянці ОСОБА_1 , та відповідний договір оренди від 07.12.2022р. між Хустською міською радою та позивачкою ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки, не існували, не досліджувалися на момент розгляду справи судом першої інстанції, і відповідно не можуть бути прийняті та враховані судом апеляційної інстанції.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером 2110800000:01:069:0120, власником якої є Хустська міська рада, була сформована внаслідок поділу земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером 2110800000:01:069:0073 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, що розташовувались за адресою АДРЕСА_1 . Зокрема, на підставі рішення сесії Хустської міської ради №291 від 31.05.2021, Хустському фаховому технічному коледжу товариства сприяння оборони України, як постійному землекористувачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером – 2110800000:01:069:0073 площею 3,6601 га, в орієнтовних долях №1-1, 0519 га, №2 – 2, 5664 га, №3 – 0, 0418 га в АДРЕСА_1 , без зміни цільового призначення. 
Таким чином, цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером 2110800000:01:069:0120 площею 0, 0418 га, - для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти не змінено, право власності на вказану земельну ділянку позивачкою і на даний час не набуто, вказана земельна ділянка перебуває в її строковому користуванні. 
Відповідно до ст. 80 Закону України «Про освіту», до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти, належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо. Основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом.
Водночас, будівництво об`єкта нерухомого майна, крамниці з офісними приміщеннями на земельній ділянці закладів освіти не відповідає суті освітньої діяльності, порушує цільове призначення землі, є фактично прихованим відчуженням земельної ділянки комунальної власності, та суперечить меті і завданню закладу освіту, покладеного на нього законом.
Безпідставними і необґрунтованими є посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу щодо не доведення прокурором підстави для представництва інтересів держави в особі Хустської міської ради та Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області. 
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до п.3 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених цим Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч.1ст. 2 Закону).
Згідно з положеннями ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Подаючи апеляційну скаргу на оскаржуване рішення, прокурор зазначив, що порушення інтересів держави полягає у тому, що визнання в судовому порядку за відсутності законних підстав права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна порушує встановлений законодавством порядок набуття права власності на майно, оскільки прийняття рішення щодо введення об`єкта нерухомого майна в експлуатацію відноситься до компетенції вищевказаного уповноваженого органу. 
Державна інспекція архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування, як орган, який на момент розгляду справи та подання апеляційної скарги, що уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, забезпечує реалізацію державної політики у сфері містобудування та архітектури, а також Хустська міська рада, як власник земельної ділянки, не залучалися до участі у справі, та не забезпечили належний захист інтересів держави, в тому числі і щодо оскарження судового рішення. 
Таким чином у даній справі прокурором доведено законні підстави для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах.
Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.
З врахуванням наведеного рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову задоволенні позову з вищенаведених підстав. 
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Апелянтом за подання апеляційної скарги та касаційної скарги сплачено судовий збір в загальному розмірі 3843 грн., а тому такий підлягає стягненню з позивача на користь апелянта. 
Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Хустської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Хустської міської ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатської області задовольнити.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.
У позові ОСОБА_1 до Хустського фахового технічного коледжу Товариства сприяння обороні України про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.
Стягнути на користь Закарпатської обласної прокуратури з ОСОБА_1 о 3843 грн. сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 12 червня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: