ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року Справа № 915/1902/23 
м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління Командування Сил логістики Збройних Сил України, проспект Миру, буд. 62 А, м. Миколаїв, 54056 (код ЄДРПОУ 08029523) (нове найменування - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь”, вул. Спаська, 75а/1, оф. 105, м. Миколаїв, 54001 (код ЄДРПОУ 41014051) 
про стягнення коштів в сумі 58 485, 94 грн.

без повідомлення (виклику) учасників 

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Миколаївське квартирно-експлуатаційне управління Командування Сил логістики Збройних Сил України з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь”:
- заборгованість зі сплати земельного податку за договором № 15 від 05.10.2017 за період січень-лютий 2022 в розмірі 1 501, 72 грн.;
- заборгованість зі сплати земельного податку за договором № 15 від 05.10.2017 за період січень-березень, травень, жовтень-листопад 2023 в розмірі 56 984, 22 грн.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2 684, 00 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.
Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін від сторін до суду не надходило.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі позивачем було змінено найменування юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Органами управління ПАТ "Український інноваційний банк" неодноразово приймались рішення та державними реєстраторами вносились відповідні реєстраційні записи щодо зміни назви, місцезнаходження акціонерного товариства, нової редакції статуту, видів діяльності товариства та призначались органи управління.
Такі зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цієї юридичної особи, які виникли раніше у зв`язку із здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб`єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, а отже ПАТ “Укрінбанк” та ПАТ “Українська інноваційна компанія” є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов`язків (постанова КГС ВС від 16.10.2024 у справі № 913/266/20).

Так, відповідно до відомостей з ЄДРЮОФОПГФ Миколаївським квартирно-експлуатаційним Управлінням командування сил логістики Збройних Сил України, проспект Миру, буд. 62-А, м. Миколаїв, 54056 (код ЄДРПОУ 08029523) змінено найменування на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв, проспект Миру, буд. 62-А, м. Миколаїв, 54056 (код ЄДРПОУ 08029523), а також керівника.
Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріали справи не містять доказів припинення юридичної особи (позивача) шляхом реорганізації в розумінні ст. 104 ЦК України, в суду відсутні підстави для заміни позивача в порядку ст. 52 ГПК України.
Водночас, оскільки Миколаївське квартирно-експлуатаційне Управління командування сил логістики Збройних Сил України та Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 08029523 і єдиним обсягом прав та обов`язків, в судовому рішенні судом зазначатиметься правильне найменування юридичної особи (позивача).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.11.2025, № 40/2026 від 12.01.2026 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017 року, а саме: зобов`язання щодо відшкодування земельного податку за період січень-лютий 2022, січень-березень, травень, жовтень-листопад 2023, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірній сумі. 
Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 249, 525, 526, 610 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та умовами договору.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 376/24 від 12.01.2024) проти позову заперечив та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне:
- станом на грудень 2022 року Мішково-Погорілівська сільська територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області мала статус такої, що розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій та/або перебувала в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), що підтверджується Переліком у редакції Наказу Мінреінтеграції від 15.12.2022 року;
- 22.12.2022 року Мінреінтеграції наказом № 309 затвердило новий Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, згідно якого територією активних бойових дій з 04.03.2022 року по 11.11.2022 року була Мішково-Погорілівська територіальна громада, яка досі залишається в категорії території можливих бойових дій з 11.11.2022 року.
- відповідач, починаючи з 24.02.2022 позбавлений можливості використовувати земельну ділянку позивача, оскільки така земельна ділянка через її перебування у зоні бойових дій з високою вірогідністю піддавалася постійним артилерійським, авіаційним обстрілам, через що на ній могли залишатися вибухонебезпечні предмети (міни, розтяжки тощо);
- у січні 2023 року ТОВ “Прогрес-Південь” звернулось до позивача з листом щодо проведення обстеження земельної ділянки на наявність вибухонебезпечених предметів та отримання копії Акту обстеження земельної ділянки, однак жодної відповіді від позивача на такий лист не отримало;
- посилаючись на ст. 9, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", відповідач зазначає, що не має офіційного документу, згідно якого набуло право користування на земельну ділянку позивача, а тому не могло звернутися до відповідних органів з метою отримання Акту обстеження земельної ділянки;
- позивач, знаючи про включення земельної ділянки до території ведення бойових дій, знаючи про те, що така земельна ділянка може бути забруднена вибухонебезпечними предметами, відверто ігноруючи лист відповідача з проханням надати інформацію відносно рівня засміченості земельної ділянки вибухонебезпечними предметами все рівно вчиняє недобросовісні дії по відношенню до ТОВ “Прогрес-Південь”;
- відповідно до ст. 283 ПК України не сплачується податок за земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами. 
- позивач не вжив усіх заходів щодо визначення, в якому ж стані перебуває належна йому земельна ділянка, що надало б позивачу змогу насамперед повідомити відповідача про можливість обробки землі, а по-друге скористатися податковими пільгами зі сплати податку за землю, що забруднена вибухонебезпечними предметами
- у відповідача відсутній обов`язок зі сплати податку за землю, що прямо передбачено ст. 283 ПК України. Позивач же, сплачуючи податок за землю, що ймовірно забруднена вибухонебезпечними предметами, не може стягувати на підставі договору з відповідача відшкодування за сплату такого податку, оскільки Податковий кодекс звільняє осіб від сплати податку за забруднені вибухонебезпечними предметами земельні ділянки.
Заперечення обґрунтовані приписами ст. 283 Податкового кодексу України, ст. 1 Земельного кодексу України, ст. 9, 10 Закону України “Про державний контроль за використанням та охороною земель”. 

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

05.10.2017 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв (Сторона -1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" (Сторона - 2) укладено договір про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017.
До договору між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 21.11.2017, додаткову угоду № 2 від 19.11.2018.
Договір та додаткові угоди підписано сторонами та скріплено печатками сторін.
Додатками до договору є: Схема земельних ділянок та Акт обміру земель.
Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Умовами договору сторони передбачили наступне.
Відповідно до п. 1.1 договору Сторони, що є суб`єктами господарювання, з метою досягнення єдиної для обох Сторін господарської мети щодо отримання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності - для Сторони 1 та одержання прибутку - для Сторони 2 від здійснення ними господарської діяльності, домовились про спільну діяльність та співробітництво без утворення юридичної особи, шляхом об`єднання своїх зусиль та вкладів для ведення спільної господарської діяльності з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації.
Відповідно до п. 2.1 договору для досягнення цілей, визначених цим договором, Сторони зобов`язуються, зокрема: 
- обмінюватися наявною у їхньому розпорядженні інформацією з питань, що становлять взаємний інтерес Сторін. Кожна зі Сторін цього Договору має право ознайомлюватися з усіма документами щодо ведення спільних справ за цим договором та становлять взаємний інтерес Сторін в рамках дії Договору;
- сторони мають право здійснювати взаємний контроль над діяльністю один одного в рамках даного договору шляхом перевірки бухгалтерських і інших документів за письмовою вимогою однієї зі сторін.
Відповідно до абз. 1 п. 2.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2) Сторона 1 за цим договором зобов`язується залучити до спільної обробки, що буде проводитись разом зі Стороною-2 земельні ділянки, розташовані в межах Тернівського полігону Жовтневого району Миколаївської області, що надані Стороні-1 в безстрокове користування, загальною площею 333, 2217 га, терміном на 7 років, тобто до 05.10.2024.
Відповідно до абз. 1, 3, 7 п. 2.2 договору Сторона-1 за цим договором зобов`язується, зокрема: 
- залучити до спільної обробки, що буде проводитися разом зі Стороною 2, земельну ділянку, розташовану в межах Тернівського полігону Жовтневого району Миколаївської області (Коларівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області), що надана Стороні 1 в безстрокове користування площею 360 га, терміном на 7 років, тобто до 05.10.2024;
- попереджати Сторону-2 про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самої земельної ділянки;
- забезпечити запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання у надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.
Відповідно до абз. 1, 2, 8 п. 3.1 договору Сторона-2 за цим договором зобов`язується, зокрема: 
- приступити до господарської діяльності з використанням залученої земельної ділянки не пізніше одного календарного місяця з моменту підписання даного договору сторонами;
- здійснювати виробничий процес, забезпечивши його необхідними машинно-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно-мастильними матеріалами та відповідними спеціалістами і працівниками;
- здійснювати своєчасну підготовку ґрунту для проведення сільгоспробіт.
Відповідно до п. 4.1 договору ведення спільних справ Сторін, не віднесених цим договором і дорученням до повноважень будь-кого із Сторін, здійснюється за їх загальною згодою.
Відповідно до п. 4.4 договору ведення бухгалтерського та податкового обліку, а також надання статистичної звітності до відповідних органів або будь-яких інших відомостей, що виникають в ході спільної обробки землі зі Стороною-1 доручається Стороні-2.
Відповідно до п. 4.5 договору (в редакції додаткової угоди № 2) сплата будь-яких видів податків та зборів до місцевого та державного бюджетів здійснюється кожною Стороною самостійно, сплата податку за землю покладається на Сторону-1.
Відповідно до абз. 1 п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди) внесок Сторони - 1 вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 333, 2217 га згідно до Акту обміру земельних ділянок, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 805 063, 63 грн.
Внесок Сторони - 2 грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійна знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року.
Відповідно до п. 6.5 договору земельна ділянка є власністю держави.

Відповідно до п. 7.1 договору розрахунковим періодом за даним договором є календарний рік.
Відповідно до п. 7.3 договору сплата усіх видів податків та зборів, що належить при здійсненні такого виду діяльності здійснюється Стороною-2 в порядку та у межах, передбаченому чинним законодавством та сутністю підприємства (фізичної особи-підприємця).
Відповідно до п. 7.4. договору (в редакції додаткової угоди № 2) Сторони домовились, що сплата земельного податку покладається на Сторону-1 та сума сплаченого податку не враховується Сторонами при розподілі результатів спільної діяльності за підсумками розрахункового періоду. При цьому Сторона-2 щомісячно до 20-го числа, починаючи з листопада 2018 року, перераховує Стороні-1 грошову суму, як компенсацію понесених затрат Сторони-1 щодо сплати податку за землю, в розмірі, що вираховується Стороною-1 як узгоджене податкове зобов`язання, виходячи зі ставки податку, визначеної Коларівською сільською радою Вітовського району для земельної ділянки, що залучається за даним Договором. Про зміну розміру податку за землю Сторона-1 зобов`язується повідомляти Сторону-2 не пізніше, ніж за 10 (десять) календарних днів до граничного строку, встановленого Сторонами даною додатковою угодою, для перерахування Стороною-2 грошової суми Стороні-1, як компенсацію понесених затрат Сторони-1 щодо сплати податку за землю, та надати відповідні підтверджуючі документи (копію рішення Коларівськоі сільської ради Вітовського району). У випадку неповідомлення або невчасного повідомлення Стороною-1 Сторони-2 щодо зміни суми земельного податку Сторона-2 перераховує Стороні-1 суму грошових коштів, на яку збільшилась сума земельного податку, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту повідомлення Стороною 2 про зміну суми земельного податку. На вимогу Сторони-2 Сторона-1 має надати бухгалтерський розрахунок суми земельного податку, копію податкової декларації з плати за землю”.

Відповідно до п. 9.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цим договором в разі виникнення обставин нездоланної сили (форс-мажорні обставини).
Відповідно до п. 9.2 договору під форс-мажорними розуміються зовнішні та надзвичайні обставини, які не існували на момент підписання договору або виникли незалежно від бажання Сторін, виникненню та діям яких вони не могли перешкоджати за допомогою методів та засобів, застосування котрих у конкретній ситуації справедливо вимагати та очікувати від Сторони яка потрапила під вплив форс-мажорних обставин, а саме: пожари, повені, засуха, землетруси, епідемія, аварії на транспорті, диверсії, війна, бойові навчання та інші стихійні лиха та природні явища або дії третіх осіб.
Відповідно до п. 9.3 договору сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталось не з її вини та була відсутня можливість протидіяти виникненню даного порушення.
Відповідно до п. 9.4 договору сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього договору.
Відповідно до п. 9.5 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.
Відповідно до п. 9.6 договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-Промисловою палатою України або органом виконавчої влади за місцем виникнення вищезазначених обставин.
Відповідно до п. 9.7 договору сторони домовились, що господарська діяльність, обумовлена цим договором проводиться на страх і ризик кожної із сторін, в такому випадку, в разі виникнення форс-мажорних обставин, обумовлених п. 9.2 договору або інших непередбачених обставин Сторона-2 не має права вимагати повернення попередньо розподіленого прибутку або компенсування Стороною 1 збитків, що понесла Сторона 2.

Відповідно до п. 10.1 договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору (надалі іменується "порушення договору"), винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та/або чинним законодавством України.
Відповідно до п. 10.2 договору порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених цим договором.
Відповідно до п. 11.2 договору цей договір укладений строком на 7 років, тобто до 05.10.2024 з обов`язковим щорічним узгодженням (індексацією) ціни внесків сторін за цим договором на кожний наступний сільськогосподарський рік впродовж строку дії договору. Обов`язкове щорічне узгодження (індексація) ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 січня кожного року.

22.04.2022 позивач листом № 469/1 від 22.02.2022 повідомив відповідача, що відповідно до податкової декларації з плати за землю розмір плати за землю за 2022 становить: щомісячно – 8 258, 9 грн.; за рік – 99 106, 8 грн., зазначивши, що першу проплату податку за січень 2022 необхідно здійснити до 28.02.2022, надалі оплату здійснювати не пізніше 30 числа кожного місяця.
Факт направлення та отримання поштового відправлення підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно до якого кореспонденцію отримано відповідачем 26.05.2022.

Відповідно до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2022 (уточнююча), яку прийнято контролюючим органом, розрахована річна сума земельного податку на 5 земельних ділянок загальною площею 4 328,6944 га за період з січня 2022 по лютий 2022 становить 1 287 431, 64 грн., річна сума земельного податку (до сплати) 214 571, 94 грн.

20.02.2023 позивач звернувся до відповідача з листом № 359 від 20.02.2023, в якому повідомив, що відповідно до податкової декларації з плати за землю розмір плати за землю за 2023 становить: щомісячно – 9 497, 37 грн.; за рік – 113 968, 49 грн.
Факт направлення листа підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно до якого лист повернуто відправнику з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 (звітна), яку прийнято контролюючим органом, розрахована річна сума земельного податку на 5 земельних ділянок загальною площею 4 328, 6944 га за дванадцять місяців 2023 становить 1 480 546, 37 грн., річна сума земельного податку (до сплати) 1 480 546, 37 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості (компенсація податку за землю) за період з січня 2022 по листопад 2023 позивачем нараховано відповідачу компенсації податку на землю в сумі 130 486, 24 грн., в тому числі:
- січень 2022 в сумі 8 258, 90 грн. (фактично сплачено 7 508, 04 грн.)
- лютий 2022 в сумі 8 258, 90 грн. (фактично сплачено 7 508, 04 грн.)
- березень 2022 - грудень 2022 в сумі 0 грн.
- січень 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 0 грн.)
- лютий 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 0 грн.)
- березень 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 0 грн.)
- квітень 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 9 497, 37 грн.)
- травень 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 0 грн.)
- червень 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 9 497, 37 грн.)
- липень 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 9 497, 37 грн.)
- серпень 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 9 497, 37 грн.)
- вересень 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 9 497, 37 грн.)
- жовтень 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 0 грн.)
- листопад 2023 в сумі 9 497, 37 грн. (фактично сплачено 0 грн.).
Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 58 485, 94 грн., в тому числі 1 501, 72 грн. за січень-лютий 2022 та 56 984, 22 грн. за січень-березень, травень, жовтень-листопад 2023.

05.01.2023 відповідач звернувся до позивача з листом № 05/01-23 від 05.01.2023, в якому просив позивача повідомити про безпечність ведення робіт на земельній ділянці, відсутність на ній вибухонебезпечних предметів, чи завершення робіт з її розмінування, та у випадку наявності акту обстеження земельної ділянки, що підтверджує безпечність виконання робіт на земельній ділянці, відсутність вибухонебезпечних предметів, у тому числі мін будь-якого виду, відповідач просив надати засвідчену копію такого акту; у випадку якщо земельна ділянка не була обстежена та розмінована, відповідач просив провести необхідні роботи з розмінування земельної ділянки, її очищення від вибухонебезпечних предметів та повідомити про це відповідача шляхом надсилання засвідченої копії акту обстеження земельної ділянки.
Факт направлення листа підтверджується наявними в матеріалах справи описом, поштовою накладною та фіскальним чеком.
Доказів направлення відповідачем відповіді на вищевказаний лист суду не подано.

Відповідно до інформації Миколаївської районної адміністрації № 1131/02-22-23 від 24.04.2023 з посиланням на наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією»:
1) Мішково-Погорілівська територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області відноситься до території можливих бойових дій з 11.11.2022;
2) Мішково-Погорілівська територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області знаходилась у зоні активних бойових дій з 04.03.2022 по 11.11.2022;
3) населені пункти Мішково-Погорілівської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області у тимчасовій окупації не знаходились.
Станом на поточний час існує велика вірогідність наявності вибухонебезпечних предметів на території громади, в зв`язку з чим відповідними службами проводяться певні заходи з виявлення таких предметів та їх розмінування.

Відповідачем на підтвердження обставин непереборної сили подано суду:
- Сертифікат Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області № 4800-23-2449 (від 23.05.2023 № 295/07), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, активні бойові дії на території розташування земельної ділянки (Мішково-Погорілівської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області), заборона проведення сільськогосподарських польових робіт через ризик забруднення території вибухонебезпечними предметами в результаті ракетно-артилерійських обстрілів, загроза життю та здоров`ю працівників Товариству з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: здійснення обробки ґрунтів, сівби, посадки сільськогосподарських культур, забезпечення виробничого процесу необхідними машино-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно-мастильними матеріалами на земельній ділянці загальною площею 333,2217 га, розташованій в межах Мішково-Погорілівської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області у рамках ведення спільної господарської діяльності з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації у термін з 24.02.2022 за договором про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017, укладеним з КЕВ м. Миколаїв, які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин: 24.02.2022-15.04.2023.

Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення заборгованості зі сплати земельного податку за договором № 15 від 05.10.2017 за січень-лютий 2022 у розмірі 1 501, 72 грн. та січень-березень, травень, жовтень-листопад 2023 у загальній сумі 56 984, 22 грн.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).
Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

4.1. Правове регулювання виконання зобов`язання.

В силу положень ст. 11, 202, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (господарського зобов`язання), яке (зобов`язання) в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України (тут і далі по тексту судового рішення в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати КЦС ВС від 01.03.2021 № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

Відповідно до ч. 1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.
Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.
Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

4.2. Правове регулювання підстав нарахування земельного податку.

Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п.п. 283.1.9 п. 283.1 ст. 283 ПК України не сплачується податок за земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами.
Відповідно до п. 283.2 ст. 283 ПК України не сплачується податок за земельні ділянки, непридатні для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами, у випадку прийняття сільськими, селищними, міськими радами, військовими адміністраціями та військово-цивільними адміністраціями рішень про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 283-1.2 ст. 283-1 ПК України підставою для ненарахування земельного податку відповідно до підпункту 283.1.9 пункту 283.1 статті 283 цього Кодексу у частині земельних ділянок, забруднених вибухонебезпечними предметами, є дані Державного земельного кадастру.
Земельний податок за земельні ділянки, визначені підпунктом 283.1.9 пункту 283.1 статті 283 цього Кодексу, у частині земельних ділянок, забруднених вибухонебезпечними предметами, не нараховується за період, коли земельні ділянки були забруднені вибухонебезпечними предметами.
Період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, визначається як період, що починається з першого числа місяця, на який припадає дата початку обстеження земельної ділянки операторами протимінної діяльності, та завершується останнім числом місяця, в якому такі земельні ділянки визнані придатними для використання.
Для земельних ділянок, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, визначається як період, що починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території (у тому числі коли дата початку обстеження небезпечної території операторами протимінної діяльності настає після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації на відповідній території), за умови подання платником плати за землю до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації заяви про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами та прийняття таким органом місцевого самоврядування, військовою адміністрацією або військово-цивільною адміністрацією рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів щодо земельної ділянки, зазначеної у такій заяві, та завершується останнім числом місяця, в якому такі земельні ділянки визнані придатними для використання.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Нарахування земельного податку за земельні ділянки, визначені підпунктом 283.1.9 пункту 283.1 статті 283 цього Кодексу, у частині земельних ділянок, забруднених вибухонебезпечними предметами, відновлюється починаючи з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому такі земельні ділянки визнані придатними для використання.

11.04.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав чинності 06.05.2023, яким внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема до пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Так, відповідно до абз. 1-5 п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.
Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Платники плати за землю, які до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу задекларували за 2022 та/або 2023 роки податкові зобов`язання з плати за землю за земельні ділянки, що розташовані на територіях, визначених цим підпунктом, мають право відкоригувати нараховані податкові зобов`язання з плати за землю за період березень 2022 - грудень 2023 року шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій.

4.3. Правове регулювання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України:
відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації;
засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;
засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників);
веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (п. 5.48 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).
У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:
- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;
- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;
- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Подібна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21.

Сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.
Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.
Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п. 75-77 постанови Об`єднаної палати КГС ВС від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17; п. 5.19-5.21 постанови КГС ВС від 21.09.2022 у справі № 911/589/21; п. 47 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 904/6463/14; п. 44 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).
Для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (п. 52 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Неналежне повідомлення сторони договору може позбавити права іншу сторону посилатися на форс-мажорні обставини.
Верховний Суд звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.
Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).
Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (п. 33, 46, 50, 52 постанови КГС ВС від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом вище, 05.10.2017 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв (Сторона -1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Південь" (Сторона - 2) укладено договір про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017 (зі змінами в редакціях додаткових угод), відповідно до умов якого Сторона-1 за цим договором зобов`язалась, зокрема, залучити до спільної обробки, що буде проводитися разом зі Стороною 2, земельну ділянку, розташовану в межах Тернівського полігону Жовтневого району Миколаївської області (Коларівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області), що надана Стороні 1 в безстрокове користування площею 360 га, терміном на 7 років, тобто до 05.10.2024 (абз. 1 п. 2.2 договору в редакції додаткової угоди № 2; абз. 1 п. 2.2 договору).
Суду не подано доказів визнання недійсним або розірвання договору.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області» від 12.06.2020 № 719-р визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Миколаївської області згідно з додатком, зокрема, до Мішково-Погорілівської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області (КОАТУУ 4823383001) входять Мішково-Погорілівська та Коларівська територіальні громади.
Відповідно до інформації з сайту «Децентралізація» (за посиланням https://decentralization.ua/newgromada/4284) Мішково-Погорілівська територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області (КАТОТТГ: UA48060170000025778) включає в себе 7 (сім) населених пунктів, а саме: село Добра Надія, село Зайчівське, село Капустине, село Каравелове (до 2016 мало назву «Коларівка»), село Мішково-Погорілове - адміністративний центр, село Святомиколаївка, село Ясна Поляна.
Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 28.02.2025 № 376, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, Мішково-Погорілівська сільська територіальна громада (код UA48060170000025778) в період з 04.03.2022 по 11.11.2022 відносилась до території активних бойових дій, а з 11.11.2022 по даний час відноситься до територій можливих бойових дій.

Умовами п. 4.5 договору в редакції додаткової угоди № 2, умовами п. 7.3, п. 7.4 договору сторони погодили, що сплата будь-яких видів податків та зборів до місцевого та державного бюджетів здійснюється кожною Стороною самостійно, сплата податку за землю покладається на Сторону-1. Сторони домовились, що сплата земельного податку покладається на Сторону-1 та сума сплаченого податку не враховується Сторонами при розподілі результатів спільної діяльності за підсумками розрахункового періоду. При цьому Сторона-2 щомісячно до 20-го числа, починаючи з листопада 2018 року, перераховує Стороні-1 грошову суму, як компенсацію понесених затрат Сторони-1 щодо сплати податку за землю, в розмірі, що вираховується Стороною-1 як узгоджене податкове зобов`язання, виходячи зі ставки податку, визначеної Коларівською сільською радою Вітовського району для земельної ділянки, що залучається за даним Договором. 
Позивачем за період з січня по лютий 2022 нараховано відповідачу компенсації податку за землю у розмірі 16 517, 80 грн., яку частково в сумі 15 016, 08 грн. оплачено відповідачем, у зв`язку з чим заборгованість за вказаний період становить 1 501, 72 грн.
За березень-грудень 2022 компенсація податку на землю не нараховувалась.
Судом також встановлено, що позивачем за період з січня по грудень 2023 нараховано відповідачу компенсацію податку за землю у розмірі 104 471, 07 грн., яку частково за квітень 2023, червень-вересень 2023 в сумі 47 486, 85 грн. оплачено відповідачем, у зв`язку з чим заборгованість за решту періоду (січень-березень 2023, травень 2023, жовтень-листопад 2023) становить 56 984, 22 грн.
Суд дійшов висновку, що зобов`язання з компенсації податку за землю є договірним, а розмір грошової суми, як компенсації понесених затрат Сторони-1 щодо сплати податку за землю, вираховується Стороною-1 в розмірі узгодженого податкового зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення суми компенсації податку за землю, оскільки умовами договору передбачено обов`язок Сторони 2 (відповідача) відшкодувати вказану суму незалежно від результатів спільної діяльності та можливості обробітку земельної ділянки, договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а строк виконання зобов`язання настав (ст. 530 ЦК України). Несплата відповідачем позивачу вказаних коштів є порушенням виконання зобов`язання (ст. 610 ЦК України), у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту в судовому порядку.

Щодо посилань відповідача на відсутність підстав для сплати земельного податку за земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами, то суд зазначає наступне.
Відповідно до п.п. 283.1.9 п. 283.1 ст. 283 ПК України не сплачується податок за земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами.
Так, системний аналіз п. 283-1.2 ст. 283-1 ПК України дозволяє дійти висновку, що земельний податок за земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, не нараховується за період, коли земельні ділянки були забруднені вибухонебезпечними предметами за умови подання платником плати за землю до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації заяви про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами та прийняття таким органом місцевого самоврядування, військовою адміністрацією або військово-цивільною адміністрацією рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів щодо земельної ділянки, зазначеної у такій заяві. Враховуючи, що матеріали справи не містять вказаних доказів (заяви платника податку, рішення органу), в суду відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати компенсації з плати за землю. 
Щодо посилань відповідача на наявність обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), на підтвердження чого подано сертифікат РТПП, то суд зазначає, що відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. В спірному випадку: 1) стягнення компенсації з плати за землю не є відповідальністю, а є основним договірним зобов`язанним за договором про спільний обробіток землі; 2) поданий відповідачем сертифікат РТПП підтверджує наявність обставин непереборної сили щодо неможливості здійснення обробки ґрунтів, вирощування сільськогосподарської продукції тощо, а не щодо сплати грошових коштів; 3) відсутність у боржника необхідних коштів не є обставинами непереборної сили в розумінні ст. 617 ЦК України.
Крім того, відповідачем жодним чином не наведено підстав для несплати коштів в період з січня по лютий 2022, тобто до введення не території України воєнного стану.
Враховуючи вищевикладене позов підлягає задоволенню.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір в розмірі 2 684, 00 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь”, вул. Спаська, 75а/1, оф. 105, м. Миколаїв, 54001 (код ЄДРПОУ 41014051) на користь позивача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв, проспект Миру, буд. 62 А, м. Миколаїв, 54056 (код ЄДРПОУ 08029523):
- 1 501, 72 грн. (одна тисяча п`ятсот одна грн. 72 коп.) - заборгованості зі сплати земельного податку за договором № 15 від 05.10.2017 за період січень-лютий 2022;
- 56 984, 22 грн. (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири грн. 22 коп.) - заборгованості зі сплати земельного податку за договором № 15 від 05.10.2017 за період січень-березень, травень, жовтень-листопад 2023;
- 2 684, 00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 27.04.2026

Суддя Е.М. Олейняш