ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2684/25 (904/84/26)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Примака С.А. за участю секретаря судового засідання Скорик Н.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Дніпроенергокомплекс" (49128, м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка 171-А , код ЄДРПОУ 44604870) 
до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Зимових Походів (Симбірцева), буд. 1А; код ЄДРПОУ 00191307) 
про стягнення заборгованості у розмірі 78 744,29 грн. 
в межах справи №904/2684/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНИК", м.Київ 
до боржника Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ", м.Кривий Ріг Дніпропетровської області
про визнання банкрутом

Відомості про представників сторін та учасників судового процесу:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:
09.01.2026 до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання Дніпроенергокомплекс" до Акціонерного товариства "Криворізький Залізорудний Комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 104897,63 грн.
19.01.2026 ухвалою господарського суду позовну заяву залишено без руху. Позивачу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази доплати судового збору у розмірі 1 2856,77 грн.
20.01.2026 до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання Дніпроенергокомплекс надійшла заява, до якої додана квитанція про сплату судового збору у розмірі 1 258,77 грн.
Разом з тим, господарський суд зазначає, що при винесенні ухвали господарського суду від 19.01.2026 було допущено арифметичну помилку.
22.01.2026 ухвалою господарського суду позовну заяву залишено без руху. Позивачу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази доплати судового збору у розмірі 1 401,63 грн.
27.01.2026 до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання Дніпроенергокомплекс" надійшла заява про усунення недоліків з відповідними доказами. 
Ухвалою господарського суду від 03.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті, яке відбудеться 12.05.2026 о 11:30 год.
Ухвалою господарського суду від 22.04.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Дніпроенергокомплекс" до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 104897,63 грн - залишено без руху. Запропоновано Позивачу протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати суду обґрунтований (детальний) розрахунок суми пені з зазначенням періоду нарахування даної пені з урахуванням введення в дію мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства у зв`язку з відкриттям справі про банкрутство Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та вимог ст. 231, 232 Господарського кодексу України (який діяв на момент господарських відносин між сторонами договору).
24.04.2026 від представника позивача до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про усунення недоліків, шляхом уточнення позовних вимог, де позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі .69 280,01 грн, пеня у розмірі 9 464,28 грн.
Ухвалою господарського суду від 28.04.2026 продовжено розгляд справи № 904/2684/25 (904/84/26) за правилами спрощеного позовного провадження. Повідомлено учасників справи, що розгляд справи по суті відбудеться 12.05.2026 о 11:30 год у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області за адресою: місто Дніпро, вулиця Володимира Винниченка, будинок 1 в залі судових засідань № 3-410.
24.04.2026 до суду за допомогою системи Електронний суд від відповідача надійшов відзив, в якому останній просить суд застосувати до нарахованої позивачем пені, спеціальні строки позовної давності.
30.04.2026 до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання Дніпроенергокомплекс" надійшло заперечення на відзив відповідача.
Представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі учасники справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.
За змістом частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12.05.2026 прийнято рішення.

ВСТАНОВИВ:
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання Дніпроенергокомплекс" (далі – Постачальник, Позивач) та Акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат (далі – Покупець, Відповідач) були укладені Договори поставки № 612 від 14.07.2023 року та № 261 від 11.03.2024 року (далі Договори 1,2).
Відповідно до п.п. 1.1 Договорів 1,2, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а покупець прийняти й оплатити товар у порядку й на умовах передбачених даним договором.
Найменування, кількість, комплектність товару узгоджується сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2. Договорів 1,2).
Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця після прийняття товару за кількістю та якістю, й підтверджується Актом приймання товару, який складається Покупцем в односторонньому порядку, якщо відсутні зауваження до якості Товару, або в двосторонньому порядку, після усунення виявлених зауважень по кількості та якості товару (п. 1.3. Договорів 1,2).
У разі поставки товару на умовах ЕХW з оплатою у формі передплати, оплати по факту завантаження, або акредитиву, товар попередньо приймається Покупцем по кількості, на складі Постачальника, Остаточне приймання за кількістю та якістю здійснюється на складі Покупця після приймання товару за кількістю та якістю на складі Покупця, складається Акт приймання товару, в порядку передбаченому в п 1.3, який є підтвердженням переходу права власності на товар (п. 1.4. Договорів 1,2).
Відповідно до п. 1.5. Договорів 1,2, зобов`язання Постачальника із поставки вважаються виконаними після переходу права власності на товар в порядку, передбаченому п 1.3 та 1.4 договору.
Згідно з п 1.2 Договорів 1,2, Кількість та вартість Товару, визначена в у Специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною його частиною цих Договорів.
Товар за даними договорами поставляється у строки, зазначені в специфікації до даного договору (п. 3.2. Договорів 1,2).
Згідно п.п. 3.3 Договорів 1,2, Поставка товару здійснюється виключно за письмовою заявкою Покупцю (надалі Заявка).
Заявка повинна містити: номер і дату; назву й адресу постачальника; номер і дата договору, специфікації згідно яких проводиться дана поставка; найменування кожної позиції товару; загальна вартість товару; пункт доставки товару, із вказівкою точної адреси.
Згідно п 4.4 Договорів 1,2, Оплата здійснюється в Порядку й у строки передбачені специфікаціями до даних Договорів.
Так, за Договором поставки №612 від 14.07.2023 року згідно заявки вих. № 53-15/1096 від 27.10.2023 року, позивачем було поставлено відповідачу продукцію на суму 92 416,15 грн, що підтверджується додатковою угодою № 1 від 25.12.2023 до Договору поставки, видатковими накладними № 5 від 02.02.2024 на суму 45280,01 грн, № 60 від 25.12.2023 на суму 5 376,00 грн, № 56 від 12.12.2023 року на суму 41 760,14 грн.
За Договором поставки №261 від 11.03.2024 року згідно заявки вих. № 53-15/460 від 07.03.2024 року, позивачем було поставлено відповідачу продукцію на суму 24000,00 грн що підтверджується видатковою накладною № 21 від 19.07.2024 року.
Відповідачем за договором поставки №612 від 14.07.2023 було частково сплачено суму поставки у розмірі 47 136,14 грн за видатковими накладними № 60 від 25.12.2023 та № 56 від 12.12.2023 року на суму 41 760,14 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів, позивачем було направлено відповідачу претензії вих №191 від 10.11.2025 про сплату заборгованості за договорами поставки (докази направлення додані до матеріалів справи), натомість дані претензії залишені відповідачем без відповіді.
Отже, на даний час заборгованість відповідача перед позивачем за договорами поставки №612 від 14.07.2023 та №261 від 11.03.2024 становить 69 280,01 грн (видаткові накладні № 5 від 02.02.2024, № 21 від 19.07.2024).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
З огляду на вказані норми законодавства несплата Відповідачем наданих Позивачем послуг є порушенням Відповідачем договірного зобов`язання.
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що Позивачем поставлено товар, однак Відповідач отриманий товар не оплатив в повному обсязі, то Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу кошти за поставлений товар на суму 69 280,01 грн.
Щодо правових підстав нарахування позивачем пені, суд встановив наступне.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Згідно п.п. 7.6 Договорів 1,2, у випадку порушення покупцем строків розрахунків за Договором покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення, яка розраховується з 10 банківського дня з моменту настання прострочення у відсотках, шляхом її ділення на 365 днів та множення на кількість днів прострочення.
Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за договором поставки №612 від 14.07.2023 в розмірі 6 288,49 грн за період прострочення з 13.02.2024 до 14.08.2024 та за договором поставки №261 від 11.03.2024 в розмірі 3 175,80 грн за період прострочення з 29.07.2024 по 28.01.2025.
В той же час, у відзиві на позовну заяву Відповідачем заявлено спеціальні строки позовної давності до вимог Позивача щодо стягнення пені.
Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання. 
За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Положеннями ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а ст. 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини першої статті 258 ЦК) й у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу) (пункт 4 частини першої статті 258 ЦК). Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку (частина третя статті 680 ЦК). До вимог у зв`язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності) (стаття 681 ЦК).
Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками: 1) має юридичний склад; 2) позначає сплив строку; 3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову); 4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи; 5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом; 6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.
Застосування позовної давності в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:
1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;
2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;
3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07 грудня 2010 року у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою № 50330/07), а саме строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18 березня 2008 року у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою № 3052/04); застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20 травня 2010 року у справі "Lelas v. Croatia" за заявою №55555/08); механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20 грудня 2007 року у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою № 23890/02).
У постанові Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №910/618/18, зазначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала, порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення - неустойки (штрафу, пені) (частина 1 та пункт 1 частини 2 стаття 258 ЦК України).
Як встановлено судом, строки виконання зобов`язання за договорами поставки №612 від 14.07.2023 та №261 від 11.03.2024 були 13.02.2024 року, 29.07.2024 року, а тому строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу розпочав свій перебіг на наступний день після закінчення строку виконання зобов`язання за договорами поставки.
З урахуванням того, що в договорах сторони не визначили збільшеного строку позовної давності для штрафних санкцій, який би визначався роками, місяцями, тижнями, днями або годинами або ж календарною датою чи вказівкою на подію, яка має неминуче настати, строком позовної давності для стягнення штрафних санкцій був 1 рік, що повністю узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 16.12.2021 у даній справі.
Водночас суд наголошує, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, цей стан триває до теперішнього часу.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023).
Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року по справі №903/602/24 зазначено, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» №4434-IX від 14.05.2025 року пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено.
Закон №4434-IX від 14.05.2025 року набрав чинності 04 вересня 2025 року.
Таким чином, під час дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився до 03.09.2025, а з 04.09.2025 строк позовної давності був поновлений.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 09.01.2026 року, що підтверджується даними системи «Електронний суд». Тобто строк позовної давності для вимог про стягнення пені у даній справі не сплив.
У зв`язку із чим, Позивачем не попущено спеціальний строк позовної давності для звернення до суду із позовом, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Дніпроенергокомплекс" до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення пені у розмірі 9 464,28 грн є правомірним, обґрунтованим, розрахований відповідно до умов договору, арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання Дніпроенергокомплекс" про стягнення з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" заборгованості за наслідком порушення Договорів поставки №612 від 14.07.2023, №261 від 11.03.2024 у сумі 69 280,01 грн, пені у сумі 9 464,28 грн. 
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Дніпроенергокомплекс" до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 78 744,29 грн – задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Зимових Походів (Симбірцева), буд. 1А; код ЄДРПОУ 00191307) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Дніпроенергокомплекс" (61052, м. Харків, вул. Котляра Євгена, 20, код ЄДРПОУ 46073656) 69 280,01 грн – заборгованість за договорами поставки №612 від 14.07.2023, №261 від 11.03.2024, 9 464,28 грн - пені, 2 662,40 грн – судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 12.05.2026. 

Суддя	 	С.А. Примак