ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року	Львів	Справа № 300/7021/25 пров. № А/857/5624/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року (головуючий суддя Григорук О.Б., м.Івано-Франківськ) у справі №300/7021/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
01.10.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), в якому просив: визнати протиправним рішення командування Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби на підставі вимог абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII; зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 на підставі вимог абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII.
Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач звернувся у встановленому законодавством порядку до командування Військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби на підставі вимог абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII у зв`язку із необхідністю догляду за своїм рідним батьком, який є особою з інвалідністю 2 групи. 17.04.2025 командуванням Військової частини НОМЕР_1 відмовлено у задоволені рапорту позивача про його звільнення з військової служби у зв`язку із наявністю іншого члена сім`ї - рідної доньки позивача. У письмовій відповіді від 24.05.2025 р. за вих. № 6648кп/вих. повторно було відмовлено позивачу у задоволені рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку із наявністю у рідного батька онуки - повнолітньої доньки позивача ОСОБА_2 , яка нібито може самостійно доглядати за батьком позивача. При цьому, командуванням Військової частини НОМЕР_1 не враховано ту обставину, що рідна донька позивача - онука батька позивача відмовилася від утримання і догляду за батьком позивача у зв`язку із навчанням в іншому місті, про що нею особисто складено нотаріальну заяву, яку було подано у додатках до мого рапорту про звільнення з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 . Крім того, донька яка на думку командування Військової частини НОМЕР_1 може нібито здійснювати догляд за батьком позивача, 21.07.2025 виїхала за межі України - до Польщі, звідки здійснює навчання у режимі онлайн. 18.08.2025 представник позивача звернувся із запитом до командування Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути рапорт позивача про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до приписів або 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII. 30.08.2025 командуванням Військової частини НОМЕР_1 надано відповідь на адвокатський запит про відсутність підстав для повторного, на думку суб`єкта владних повноважень, розгляду рапорту позивача про його звільнення з військової служби.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було застосовано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 лютого 2025 р. у справі №380/16966/24, який в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язково враховується судом під час вирішення наведеного спору. Наголошує, що перебування рідної доньки позивача - ОСОБА_2 у Польщі, а з січня 2026 р. у Королівстві Швеція, у зв`язку з збройною агресією росії проти України, що підтверджується доказами, є тією обставиною, що свідчить про реальну неможливість здійснення постійного догляду за рідним батьком позивача ОСОБА_1 . Окрім цього, зазначає, що командуванням військової частини НОМЕР_1 та судом першої і інстанції не враховано ту обставину, що рідна донька ОСОБА_1 — онука батька позивача відмовилася від утримання і догляду за батьком позивача у зв`язку із навчанням в іншій країні - Польща, про що ОСОБА_3 особисто складено нотаріальну заяву, яку було подано у додатках до рапорту позивача про звільнення його з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Крім того, 07 січня 2026 р. рідна донька позивача та онука рідного батька позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформила тимчасовий притулок в Королівстві Швеція і на даний час постійно проживає в Швеції. Вказані обставини не були досліджені судом першої інстанції під час ухвалення рішення 31 грудня 2025 р. у справі №300/7021/25. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААГ № 483213 батько позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю другої групи, інвалідність встановлена на строк: без терміну переогляду.
Згідно Висновку від 27.11.2024 № 2737 (форма № 080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого батьку позивача рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Відповідно до Висновку ЛКК від 27.11.2024 № 2732 батько позивача є невиліковно хворою особою, яка внаслідок порушень функцій організму не здатний до самостійного пересування та самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду.
У відповідності до заяви дочки позивача ОСОБА_2 від 07.01.2025, засвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., ОСОБА_2 (паспорт № НОМЕР_2 , запис №20050727-09428, виданий 15.11.2023), цією заявою повідомляє та стверджує, що навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» на першому курсі денного відділення освітнього ступеня бакалавра та не має можливості приймати участь у здійсненні догляду за її дідусем, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і не заперечує щоб постійний догляд за її дідусем, ОСОБА_4 , здійснював та надавав допомогу її батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є єдиним сином ОСОБА_4 .
Дочка позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.07.2025 виїхала за межі України - до Польщі, здійснює навчання у режимі онлайн.
Згідно акту обстеження сімейного стану військовослужбовця 17.03.2025, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, на підставі поданих заявником документів та наданої інформації, крім іншого, встановлено, що може здійснювати догляд за батьком позивача - онука ОСОБА_2 , 2005 р.н. (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 ).
Відповідно до відповіді Військовій частині НОМЕР_1 від 24.05.2025 за вих. № 6648кп/вих, 13 травня 2025 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 , через підприємство «Укрпошта», надійшов рапорт до командира Військової частини НОМЕР_1 , підписаний від імені ОСОБА_1 , про клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби через сімейні обставини, у зв`язку з тим, що батько, ОСОБА_4 , є особою з інвалідністю II групи. По суті зазначеного звернення (рапорту) повідомлено, що з наданих позивачем до рапорту підтверджуючих документів вбачається, що у батька - позивача є онука (дочка позивача) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є особою другого ступеню споріднення особи з інвалідністю, сама не потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до статті 264 Сімейного кодексу України внуки, правнуки зобов`язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда. Враховуючи наявність в особи з інвалідністю II групи, ОСОБА_4 , інших, крім позивача, членів сім`ї другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати за ним постійний догляд, підстави для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на даний час не вбачається.
На адвокатський запит адвоката Погібко О.О. в інтересах позивача від 18.08.2025 вих. № 77/1, з вимогою зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт майора ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами Військова частина НОМЕР_1 відповіддю від 30.08.2025 за вих. № 9969кп/вих по суті запиту повідомила, що Військовою частиною НОМЕР_1 неодноразово розглядалися рапорти майора ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Крайній раз, черговий рапорт майора ОСОБА_1 про звільнення з військової служби був розглянутий Військовою частиною НОМЕР_1 24 травня 2025 року, про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 повідомлений особисто (вих. 6648кп/вих). У котрий раз розглядати один той самий рапорт майора ОСОБА_1 ніяких правових підстав немає. Враховуючи зазначене, запит адвоката ОСОБА_6 зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 знову розглянути рапорт майора ОСОБА_1 , за яким вже приймалося рішення, не підлягає до задоволення.
Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, тому представник позивача звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
В свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби унормовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII).
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до положень частини першої статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII, передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Згідно пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.
Відповідно до підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції № 170 через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи: документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами); один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляд.
Членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Апеляційний суд зазначає, що спірним у цій справі є незвільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи при наявності внучки батька військовослужбовця, яка навчається на першому курсі денного відділення освітнього ступеня бакалавра, не має можливості приймати участь у здійсненні догляду за її дідусем, крім того внучка 21.07.2025 виїхала за межі України, здійснює навчання у режимі онлайн.
Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені.
Згідно статтею 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.
Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до заяви дочки позивача ОСОБА_2 від 07.01.2025, засвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., ОСОБА_2 (паспорт № НОМЕР_2 , запис №20050727-09428, виданий 15.11.2023), цією заявою повідомляє та стверджує, що навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» на першому курсі денного відділення освітнього ступеня бакалавра та не має можливості приймати участь у здійсненні догляду за її дідусем, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і не заперечує щоб постійний догляд за її дідусем, ОСОБА_4 , здійснював та надавав допомогу її батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є єдиним сином ОСОБА_4 .
Згідно акту обстеження сімейного стану військовослужбовця 17.03.2025, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, на підставі поданих заявником документів та наданої інформації, крім іншого, встановлено, що може здійснювати догляд за батьком позивача - онука ОСОБА_2 , 2005 р.н. (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 ).
Згідно відповіді Військовій частині НОМЕР_1 від 24.05.2025 за вих. № 6648кп/вих, 13 травня 2025 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 , через підприємство «Укрпошта», надійшов рапорт до командира Військової частини НОМЕР_1 , підписаний від імені ОСОБА_1 , про клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби через сімейні обставини, у зв`язку з тим, що батько, ОСОБА_4 , є особою з інвалідністю II групи. По суті зазначеного звернення (рапорту) повідомлено, що з наданих позивачем до рапорту підтверджуючих документів вбачається, що у батька - позивача є онука (дочка позивача) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є особою другого ступеню споріднення особи з інвалідністю, сама не потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до статті 264 Сімейного кодексу України внуки, правнуки зобов`язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда. Враховуючи наявність в особи з інвалідністю II групи, ОСОБА_4 , інших, крім позивача, членів сім`ї другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати за ним постійний догляд, підстави для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на даний час не вбачається.
Дочка позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.07.2025 виїхала за межі України - до Польщі, здійснює навчання у режимі онлайн.
На адвокатський запит Військова частина НОМЕР_1 відповіддю від 30.08.2025 за вих. № 9969кп/вих по суті запиту повідомила, що військовою частиною неодноразово розглядалися рапорти майора ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Крайній раз, черговий рапорт майора ОСОБА_1 про звільнення з військової служби був розглянутий Військовою частиною НОМЕР_1 24 травня 2025 року, про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 повідомлений особисто (вих. 6648кп/вих). У котрий раз розглядати один той самий рапорт майора ОСОБА_1 ніяких правових підстав немає. Враховуючи зазначене, запит адвоката ОСОБА_6 зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 знову розглянути рапорт майора ОСОБА_1 , за яким вже приймалося рішення, не підлягає до задоволення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, зокрема за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Іншої умови, окрім якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII не містить.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскільки іншої умови, окрім якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII не містить, відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби через сімейні обставини під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи при наявності внучки батька позивача, яка навчається на першому курсі денного відділення освітнього ступеня бакалавра, не має можливості приймати участь у здійсненні догляду за її дідусем, 21.07.2025 виїхала за межі України, здійснює навчання у режимі онлайн.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. 
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року у справі № 300/7021/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар