УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/527/26 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Г. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого   Павицької Т.М.,
суддів   Галацевич О.М., Талько О.Б.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін м. Житомирі цивільну справу №285/527/26 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» – Усенка Михайла Ігоровича на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області 19 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Г. в м. Звягелі,
в с т а н о в и в :
У січні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» звернулося до суду із даним позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2693772 від 24.07.2020 у розмірі 29 760,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн та 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначало, що 24.07.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2693772 у електронній формі. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності на строк 14 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 0,57 % за день користування кредитними коштами протягом пільгового періоду та у розмірі 1,90 % у день протягом поточного періоду, зі сплатою комісії у розмірі 0,70 грн. Отримавши кошти від фінансової компанії, останній своїх зобов`язань не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до договору відступлення права вимоги від 21.04.2021 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 29760,00 грн, яка складається з 10 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 19760,00 грн заборгованості за відсотками. Позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про погашення суми боргу, проте спір у добровільному порядку не врегульовано, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом.
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області 19 березня 2026 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Усенко М.І. подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення є необґрунтованим з огляду на неповноту з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, ухваленим з порушенням норм матеріального права. Зміст розділу 4 «Пролонгація строку кредиту» передбачає наступні умови: пункт 4.1. строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.-4.5 договору. Пунктом 4.2., 4.3. договору передбачається, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Згідно пункту 4.5 договору – у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п.4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Відтак, у період з 24.07.2020 року по 06.08.2020 року за користування кредитом нараховувались відсотки за зниженою процентною ставкою, що відповідає умовам кредитного договору та передбачено п. 1.5.1 договору. 07.08.2020 року позичальником був здійснений платіж 798,00 грн., а отже, було ініційовано продовження строку кредитування. Згідно умов пункту 4.3. договору, після акцентування товариством пролонгації, за користування кредитними коштами почала нараховувати стандартна процентна ставка (період з 08.08.2020 року по 27.01.2021 року). Отже, наведені обставини свідчать про те, що відповідач, здійснивши 07.08.2020 року платіж у розмірі 798,00 грн, фактично реалізував передбачене договором право на пролонгацію кредиту, чим погодився із продовженням строку кредитування. У зв`язку з акцептуванням такої пролонгації товариством, з 08.08.2020 року правомірно змінилися умови користування кредитом — зокрема, почала застосовуватись стандартна процентна ставка замість пільгової. Подальше здійснення платежів за кредитним договором, які відображені в розрахунку заборгованості, не свідчать про належне виконання відповідачем умов кредитного договору. Більше того, вчиняючи відповідні платежі, відповідач підтвердив свою обізнаність із умовами договору та фактично погодився на їх зміну в частині строку кредитування і порядку нарахування процентів. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він погоджується, що у випадку передбаченому пп.2 п.5.1. договору для товариства не наступає прострочення кредитора. Враховуючи загальну суму сплати заборгованості за договором сума нарахованих процентів дорівнює 19760,00 грн, що відповідає умовам кредитного договору укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . Відповідач здійснив дії, які свідчать про визнання боргу, а саме здійснював платежі, визначені кредитним договором та іншими кредитними документами платіж. Незважаючи на це, суд першої інстанції фактично проігнорував зазначену правову позицію та дійшов помилкового висновку про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань, що не відповідає фактичним обставинам справи. Більше того, суд не врахував, що такі платежі здійснювалися відповідачем з метою пролонгації кредитного договору, передбаченого умовами договору. Таким чином, нарахування відсотків є таким, що повністю відповідає умовам укладеного договору, а доводи, викладені в рішенні суду першої інстанції щодо неправомірності такого нарахування, є безпідставними та не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і положеннях договору.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з позовом, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» посилається на те, що 24 липня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 2693772, відповідно до умов якого, відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надано на строк 14 днів; процентна ставка за протягом зазначеного періоду становить 0,57 % в день; процентна ставка протягом поточного періоду становить 1,90 % у день. Визначено, що кредитні кошти надаються шляхом безготівкового перерахування на платіжну картку із реквізитами НОМЕР_1 .
Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Також відповідач ознайомлений шляхом проставлення електронного підпису з погодженими умовами кредитування паспортом споживчого кредиту. 
Відповідно до повідомлення ТОВ «Вей фор пей» на виконання договору про переказ коштів, укладеного із ТОВ «Авентус Україна», перерахувало кошти у сумі 10 000,00 грн 24.07.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 .
Із повідомлення АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , банком емітовано банківську картку із номером НОМЕР_3 та відповідно до виписки із вказаного рахунку 24.07.2020 відбулося зарахування переказу на суму 10 000,00 грн.
Відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «Авентус Україна», за кредитним договором № 2693772 за ОСОБА_1 нараховано заборгованість у розмірі 29 760,00 грн, яка складається з 10 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 19 760,00 грн заборгованості за відсотками. Зазначено про сплату 13 908,00 грн на погашення заборгованості.
21 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуває за плату права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
До договору долучено Акт приймання-передачі реєстру боржників від 21.04.2021; копію платіжної інструкції про розрахунок між учасниками угоди від 21.04.2021; витяг з реєстру боржників, де зазначено, що ОСОБА_1 має борг за договором № 2693772 у розмірі 29 760,00 грн. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було погашено заборгованість за кредитним договором, тому відсутні підстави для задоволення позову.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Разом з тим, відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Встановлено, що 24 липня 2020 року ОСОБА_1 підписав договір про надання споживчого кредиту №2693772 у якому вказано розмір кредиту, строк кредитування -14 днів, відсоткова ставка, а також номер платіжної картки на яку перераховуються кошти.
Відповідно до розділу 4 договору про споживчий кредит «Пролонгація строку кредиту» передбачає наступні умови: пункт 4.1. строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.-4.5 договору. Пунктом 4.2., 4.3. договору передбачається, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Згідно пункту 4.5 договору – у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п.4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. 
Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 на погашення заборгованості було внесено 798,00 грн - 07 серпня 2020 року, тобто після закінчення строку дії договору (14 днів).
Разом з тим, ТОВ «ФК «Кредит –Капітал» не надало суду доказів пролонгації договору, укладеного між первісним кредитодавцем та відповідачем, відповідно до вимог розділу 4 та не надано доказів на який строк було здійснено пролонгацію строку дії договору, що позбавляє суд можливості встановити правомірність нарахування відсотків у межах строку дії договору.
Не було надано суду доказів на підтвердження здійснення Товариством перерахунку вартості кредиту, надсилання ОСОБА_1 нового графіку платежів до договору, яким і має керуватися позичальник при виконанні зобов`язань, відображення такого графіку в особистому кабінеті відповідача та направлення йому повідомлень про зміну строку повернення кредиту.
До позовної заяви було долучено лише той графік платежів за договором, який був погоджений сторонами під час укладення договору, в якому визначено строк кредиту 14 днів.
Таким чином, відсутні підстави для висновку про пролонгацію строку кредиту. Крім того, в умова кредитного договору не вказано на який строк здійснюється така пролонгація.
Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до умов договору, ТОВ «Авентус Україна» мало право на нарахування відповідачу процентів за користування кредитом лише за 14 днів.
Відтак, відповідно до умов укладеного договору, строк кредиту у п. 1.4 договору визначений протягом 14 днів та відповідно до п. 1.5.1 договору процентна ставка у розмірі 0,57 % у день застосовується протягом зазначеного строку, якщо споживач здійснить повне погашення кредиту. Якщо споживач не здійснив погашення кредиту протягом 14 днів з моменту надання, то застосовується процентна ставка у розмірі 1,90 % у день (п. 1.5.2).
Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що заборгованість відповідача за договором про надання споживчого кредиту відсутня, оскільки ОСОБА_1 на погашення заборгованості було внесено 13 908,00 грн, а згідно розрахунку, заборгованість становила 12 660,00 грн.
Колегія суддів відхиляє посилання представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на пролонгацію відповідачем договору про надання споживчого кредиту №32693772 від 24 липня 2020 року на умовах, визначених розділом 4 цього ж договору. Такі посилання не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало доказів відображення зміни умов договору щодо строку кредитування та нової дати повернення кредиту в особистому кабінеті споживача, як це передбачено договором.
Колегія суддів не убачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» – Усенка Михайла Ігоровича залишити без задоволення.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області 19 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді  О.М. Галацевич

О.Б. Талько