П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/3867/26	
Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В., 
Казанчук Г.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026р. про забезпечення позову по справі за адміністративним позовом Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Стоп Корупції» до Міністерства охорони здоров`я України, Одеського національного медичного університету про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2026р. ГО «Всеукраїнська громадська організація «Стоп Корупції» звернулася до суду із позовом до Міністерства охорони здоров`я України, Одеського національного медичного університету, в якому просила:
- визнати протиправними дії Міністерства охорони здоров`я України щодо допущення до участі у конкурсі на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету, оголошеному наказом Міністерства охорони здоров`я України №1680 від 4 листопада 2025р., таких осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України виключити з переліку кандидатів, допущених до участі у конкурсі на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету, оголошеному наказом Міністерства охорони здоров`я України №1680 від 4 листопада 2025р., таких осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
- зобов`язати Одеський національний медичний університет виключити з бюлетенів для голосування на виборах ректора Одеського національного медичного університету, оголошених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1680 від 4 листопада 2025р., таких осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 
17 лютого 2026р. позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову (вхід. 17410/26), в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом: 
- зупинення до ухвалення судового рішення по суті дії наказу Міністерства охорони здоров`я України № 1680 від 4 листопада 2025р. «Про оголошення та проведення конкурсу на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету»;
- зупинення до ухвалення судового рішення по суті дії наказу Одеського національного медичного університету №621-0 від 11.11.2025р. «Про організацію виборів ректора Одеського національного медичного університету»; 
- заборонити Міністерству охорони здоров`я України та Одеському національному медичному університету, їх органам, комісіям та посадовим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу (виборів) щодо обрання ректора Одеського національного медичного університету, до ухвалення судового рішення по суті.
В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що він оскаржує протиправні дії Міністерства охорони здоров`я України щодо включення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до переліку кандидатів на посаду ректора Одеського національного медичного університету з порушенням вимог ст.42 ЗУ «Про вищу освіту». 
Як вказує позивач, незважаючи на наявність очевидних ознак протиправності допуску ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , МОЗ України продовжує реалізацію наказу про оголошення конкурсу (виборів) на посаду ректора Одеського національного медичного університету, а Одеський національний медичний університет здійснює організаційні дії, спрямовані на підготовку та проведення голосування. При цьому, правомірність допуску ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до участі у конкурсі оголошеному МОЗ України, буде досліджуватись судом під час розгляду справи, тому невжиття заходів забезпечення позову призводить до продовження процедури конкурсу, з урахуванням наявності серед претендентів осіб, які не можуть бути керівниками закладу вищої освіти. 
Позивач вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову до моменту вирішення справи по суті буде проведено конкурс (вибори), сформовано бюлетені, здійснено волевиявлення виборців та визначено результати виборів. У такому випадку оскаржуваний наказ МОЗ України, як акт індивідуальної дії, вичерпає свою дію шляхом виконання.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026р. заяву ГО «Всеукраїнська громадська організація «Стоп Корупції» про вжиття заходів забезпечення позову – задоволено.
Зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України №1680 від 4 листопада 2025р. «Про оголошення та проведення конкурсу на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету» до набрання законної сили рішення суду у даній справі. 
Зупинено дію наказу Одеського національного медичного університету №621-0 від 11.11.2025р. «Про організацію виборів ректора Одеського національного медичного університету» до набрання законної сили рішення суду у даній справі.
Заборонено Міністерству охорони здоров`я України та Одеському національному медичному університету, їх органам, комісіям та посадовим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу (виборів) щодо обрання ректора Одеського національного медичного університету, до набрання законної сили рішення суду у даній справі.
В апеляційній скарзі Міністерство охорони здоров`я України, посилаючись на порушення норм права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, скасування ухвали суду та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову, про які у заяві просить позивач, відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення клопотання по суті, а тому апеляційний суд за правилами ст.315 КАС України, судове рішення скасовує і постановляє нове рішення, виходячи із наступного.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.
За змістом ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Відповідно до ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.
У відповідності до п.1 ч.1 та ч.2 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду від 6.03.2008р. №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, в якій зазначено, зокрема, що судам необхідно враховувати, що, згідно з ч.3 та 4 ст.117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 7 травня 2020р. у справі №640/6315/19.
У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018р. справі №826/8556/17, від 29 листопада 2022р. у справі №640/17821/21, від 6 грудня 2022р. у справі №140/8745/21.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що наказом Міністерства охорони здоров`я України за №1680 від 4 листопада 2025р. було оголошено конкурс на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету.
Відповідно до п.2 Наказу МОЗ України №1680 від 4.11.2025р., Управлінню по роботі з персоналом МОЗ України було доручено забезпечити розміщення оголошення про проведення конкурсу на офіційному вебсайті МОЗ України, що і стало підставою для початку конкурсної процедури.
Згідно з офіційним оголошенням МОЗ України, прийом документів від претендентів здійснювався протягом двох місяців — з 6.11.2025р. по 6.01.2026р.
На виконання наказу МОЗ України, ректором ОСОБА_5 було видано наказ за №621-О від 11 листопада 2025р. «Про організацію виборів ректора Одеського національного медичного університету». Цим наказом було: визначено дату проведення виборів — 27 лютого 2026р.; затверджено склад Організаційного комітету з проведення виборів; затверджено склад Виборчої комісії з проведення виборів; встановлено терміни для підготовки положень про вибори та формування списків виборців.
В подальшому, за результатами засідання комісії МОЗ з перевірки відповідності претендентів вимогам законодавства, листом МОЗ України №14.1/1754/2-26 від 16.01.2026р. на посаду ректора ОНМедУ було подано наступні кандидатури: ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_3 .
Так, предметом розгляду даного позову є, зокрема, правомірність дій Міністерства охорони здоров`я України щодо допущення до участі у конкурсі на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету, оголошеному наказом Міністерства охорони здоров`я України №1680 від 4 листопада 2025р., таких осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Позивач зазначив, що незважаючи на наявність очевидних ознак протиправності допуску ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , МОЗ України продовжує реалізацію наказу про оголошення конкурсу (виборів) на посаду ректора Одеського національного медичного університету, а Одеський національний медичний університет здійснює організаційні дії, спрямовані на підготовку та проведення голосування. 
При цьому, заявник вказав, що правомірність допуску ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до участі у конкурсі оголошеному МОЗ України, буде досліджуватись судом під час розгляду даної справи по суті, а тому судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову призводить до продовження процедури конкурсу.
У разі невжиття заходів забезпечення позову до моменту вирішення справи по суті буде проведено конкурс (вибори), сформовано бюлетені, здійснено волевиявлення виборців та визначено результати виборів. 
У такому випадку, громадська організація вважає, що оскаржувані дії Міністерства охорони здоров`я України щодо допущення до участі у конкурсі на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету, оголошеному наказом Міністерства охорони здоров`я України №1680 від 4 листопада 2025р., як акт індивідуальної дії, вичерпає свою дію шляхом виконання.
Це, у свою чергу, призведе до того, що у разі задоволення позовних вимог: виконання рішення суду буде істотно ускладнене або фактично неможливе; поновлення порушених прав вимагатиме повторного проведення виборчої процедури або подання нових судових позовів щодо скасування результатів виборів; судовий захист набуде формального, а не ефективного характеру.
Проаналізувавши вищезазначене, судова колегія вважає, що наведені заявником обґрунтування на даний час є лише припущеннями про можливе порушення його прав чи інтересів у майбутньому та не свідчать про існування обставин, за яких є неможливим чи ускладненим поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких останні планує звернутися до суду. 
Окрім того, під час апеляційного розгляду даної апеляційної скарги, судовою колегією було встановлено, що 14.04.2026р. Одеським окружним адміністративним судом прийнято ухвалу, якою заяву керівника ГО «Всеукраїнська громадська організація «Стоп Корупції» ОСОБА_10 про залишення позову без розгляду – задоволено.
Позовну заяву ГО «Всеукраїнська громадська організація «Стоп Корупції» до Міністерства охорони здоров`я України, Одеського національного медичного університету, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишено без розгляду.
Отже, на даний час відсутня необхідність для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сам позов залишений без розгляду.
На підставі вказаного, судова колегія дійшла висновку про відсутність мотивів та підстав, передбачених ст.150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову, оскільки в матеріалах відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову будь-яким чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи порушує права та інтереси заявника.
За таких обставин, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у матеріалах доказів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для забезпечення адміністративного позову до його пред`явлення.
Відповідно до положень ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Міністерства охорони здоров`я України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову до його пред`явлення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150,154,315,317 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026р. про забезпечення позову – скасувати.
Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні заяви Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Стоп Корупції» про забезпечення позову – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

Г.П. Казанчук