КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7978/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/6572/13-ц

14 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцової Світлани Олександрівни на ухвалу Броварського міжрайонного суду Київської області від 28 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Ведмідь Н.В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Микитчик Ірини Володимирівни, заінтересована особа: Товариство з обмежено відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс»,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Микитчик Ірини Володимирівни, заінтересована особа: Товариство з обмежено відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс.
Скаргу обгрунтовано тим, що Броварським судом Київської області видано виконавчий лист №361/6572/13-ц від 20.06.2014 року щодо стягнення з неї, ОСОБА_1 , на користь ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" заборгованості в загальній сумі боргу 135 725,83 грн. 
Одночасно з відкриттям виконавчих проваджень державним виконавцем було накладено арешт на все її рухоме та нерухоме майно, а також заборонено вчиняти будь які дії щодо відчуження майна, про що державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 було винесено постанову від 10.11.2015 року про арешт майна та заборону на його відчуження боржника ОСОБА_1 
29.11.2018 рокку державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону про повернення України «Про виконавче провадження» (чинна редакція Закону), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Стягувач після закінчення провадження більше не подавав до виконання виконавчий листи про стягнення з неї боргу.
Однак, після закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем не скасовано арешти та заборони, що були накладені при відкритті виконавчого провадження.
При цьому, ухвалою Господарського суду Київської області від 15 вересня 2022 року провадження в справі № 911/3436/21 за заявою ОСОБА_1 про визнання банкрутом закрито у зв`язку з тим, що жоден із кредиторів не заявив про свої вимоги, в тому числі, і стягувачі у виконавчих провадженнях.
Заявник зазначала, що арешт, накладений умежах виконавчого провадження № НОМЕР_2, з огляду на фактичне завершення останніх, а також наявних у матеріалах справи доказів, станом на момент звернення до суду, втратив своєю актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, що, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», підлягає примусовому виконанню.
Крім того, дане рішення не підлягає виконанню з огляду на ухвалу Господарського суду від 15.09.2022 року, а тому підстави для продовження існування арешту, на думку заявника, відсутні. Вона, в даній справі втратила статус боржника одночасно із закінченням виконавчого провадження.
Оскільки стягувач ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" не ініціював продовження виконавчих дій, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, то збереження більше 7 років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання виконавчого документа, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання виконавчого документа, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржниці ОСОБА_1 .
На її звернення до Дарницького відділу ДВС з приводу скасування арешту та заборони з усього майна ОСОБА_1 , було надано лист-роз?яснення про те, що скасування арешту та заборон можливе тільки за рішенням суду.
Відмова Дарницьким ДВС в скасування арешту та заборон є бездіяльністю державних органів виконавчої служби.
Посилаючись на те, що предметом скарги є оскарження бездіяльності державного виконавця Дарницького ДВСМикитчик Ірини Володимирівни щодо не скасування арешту з майна ОСОБА_1 після завершення виконавчого провадження № НОМЕР_2, а не рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у скасуванні арешту, заявник ОСОБА_1 вважала, що скарга не є такою, що подана поза межами процесуального строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України.
З урахуванням наведених обставин, заявник ОСОБА_1 просила суд:
визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві Микитчик Ірини Володимирівни щодо незняття арешту та заборон щодо майна ОСОБА_1 ;
скасувати арешт та заборони з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: номер запису про обтяження:12924492; дата та час державної реєстрації: 14.01.2016 року 11:51:08; державний реєстратор Овсієнко Людмила Миколаївна, Управління державної реєстрації територіального управління юстиції у Київській області, Київська область; документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: НОМЕР_2, виданий 10.11.2015, видавник: ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві; Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер:27814044 від 14.01.2016 11:54:43, Овсієнко Людмила Миколаївна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, Київська область; вид обтяження: арешт нерухомого майна; відомості про суб`єктів обтяження: Орган державної влади, Обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, код ЄДРПОУ: 34968768, країна реєстрації: Україна, 02121, м.Київ, пр-т Бажана, 7є; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все майно.
Ухвалою Броварського міжрайонного суду Київської областіз від 28 січня 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Микитчик Ірини Володимирівни, заінтересована особа: Товариство з обмежено відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відмовлено. 
Ухвалою Броварського міжрайонного суду Київської областіз від 10 лютого 2026 року виправлено описку в ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2026 року замість дати винесення ухвали «28 січня 2026 року» зазначено вірно «29 січня 2026 року».
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Кузнєцова Світлана Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить ухвалу Броварського міжрайонного суду Київської області від 28 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Микитчик Ірини Володимирівни.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що судове рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення Броварського міськрайонного суду ґрунтується на хибному тлумаченні правової позиції Великої Палати ВерховногоСуду, викладеної у постанові від 14.05.2025 року у справі  № 2/1522/11652/11, щодо відсутності у виконавця обов`язку автоматично знімати арешт у момент винесення постанови про повернення виконавчого документа (ВД) стягувачу.
На переконання сторони заявника, обставини даної справи за скаргою боржника ОСОБА_1 є принципово іншими, оскільки предметом оскарження є не первинна дія виконавця у 2015 році, а триваюча неправомірна бездіяльність, що полягає у незнятті арешту протягом понад семи років після завершення виконавчого провадження та, що є вирішальним, після спливу встановленого законом строку для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання. Таким чином, у цій справі має місце не лише повернення виконавчого документу, а й вичерпання правової можливості примусового виконання.
Також судом першої інстанції не було застосовано вищий правовий принцип, що випливає з практики Європейського суду з прав людини та підтверджений сталою практикою Верховного Суду (зокрема Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постанові від 04.06.2025 у справі № 756/8592/24), адже тривале збереження арешту на майно боржника, коли вичерпано правову мету його існування (забезпечення виконання рішення), становить невиправдане та непропорційне втручання у право особи на мирне володіння своїм майном, що є порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції. Суд встановив, що за відсутності будь-яких доказів з боку Банку, який є стягувачем, щодо поновлення строку чи наявності активних майнових претензій, арешт де-факто перетворився на необґрунтоване обтяження.
Висновок суду першої інстанції про те, що бездіяльність виконавця є законною через відсутність у нього прямих повноважень для самостійного зняття арешту (згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження), є, на думку сторони заявника,процесуально хибним. Зазначає, що навіть, якщо виконавець не може зняти арешт сам, його бездіяльність, що роками підтримує порушення конституційного права, визнається неправомірною.
Сторона заявника вважає, щосуд першої інстанції, що діяв у межах судового контролю за виконанням рішень, не застосував частину п`яту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка прямо передбачає, що в «окремих випадках» або «за інших підстав» арешт може бути знятий за рішенням суду. Визнавши бездіяльність ДВС неправомірною та зобов`язавши його вчинити дії щодо зняття арешту, суд не вимагав би від виконавця діяти всупереч закону, а навпаки - створив би для нього прямий і обов`язковий обов`язок, який випливає з судового рішення, забезпечуючи цим ефективне відновлення порушеного права ОСОБА_1 . 
Однак, суд першої інстанції безпідставно не визнав неправомірною бездіяльність ДВС, що полягає у незнятті необґрунтованого обтяження, і ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 . Судом першої інстанції при розгляді даної справи було проігноровано факт спливу встановленого законом строку для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також принцип пропорційності втручання у право власності та не постановив обгрунтоване рішення, яке було б спрямоване на захист права власності.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві - Микитчик Ірина Володимирівна просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцової Світлани Олександрівни на ухвалу Броварського міжрайонного суду Київської області від 28 січня 2026 року.
Зазначає, що 02.11.2015 року державним виконавцем, керуючись статтями 17,19,21,25, 31 Закону України "Про виконавче провадження" (стара редакція Закону), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2.
10.11.2015 року державним виконавцем, керуючись статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
29.11.2018 року державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція Закону), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану.
Станом на сьогоднішній день виконавчий лист №361/6572/13-ц від 20.06.2014року,виданийБроварським міськрайонним судом Київської області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" заборгованість в загальній сумі боргу 135 725,83 грн повторно на виконання до відділу не надходив.
Надати більш детальну інформацію з приводу вищевказаного виконавчого провадження не виявляється можливим, оскільки дане виконавче провадження знищено, відповідно встановленого строку п.2 Розділ 11 Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Крім того, виключні підстави для зняття арешту з майна боржника визначені, зокрема, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція Закону). У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Кузнєцова Світлана Олександрівна підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Заінтересована особаТовариство з обмежено відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» участь представника в судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, не забезпечила. Про день та час слухання справи вказаний учасник справи повідомлявся судом апеляційної інстанції у встановленому законом порядку.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві - Микитчик Ірина Володимирівна заявила клопотання про розгляд справи без участі представника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у зв`язку із великим навантаженням. 
Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду. 
Відповідно до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника Товариства з обмежено відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та представника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника заявника Тішиної Оксани Анатоліївни, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 361/6572/13-ц, виданого 20.06.2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» заборгованості в розмірі 135 725,83 грн.
29.11.2018 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинським Т.Є. винесено постанову про повернення виконавчого документа № 361/6572/13-ц стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Листом НОМЕР_2 від 14.10.2025 року начальник відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Богданом Копитко повідомив адвоката Кузнєцову С.О. про те, що виконавчий лист № 361/6572/13-ц, виданий 20.06.2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області повторно на виконання до відділу не надходив та роз`яснив виключні підстави для зняття арешту з майна боржника. (а.с. 17-18).
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві Микитчик Ірини Володимирівни щодо незняття арешту та заборон щодо майна ОСОБА_1 , суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що стороною заявника не доведено, а судом не встановлено порушення державним виконавцем вимог закону при здійсненні виконавчих дій, а також з огляду на те, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника, суд не вбачає правових підстав для скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, у зв`язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що рішенням Броварського міжрайонного суду Київської області від 08 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2014 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» заборгованість за кредитним договором в сумі 135 725 (сто тридцять п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 83 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» 1357 (одна тисяча триста п`ятдесят сім) грн. 26 коп. витрат по сплаті судового збору.
В частині заявлених позовних вимог про стягнення з поручителя ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» заборгованості за кредитним договором - відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про визнання договору недійсним - відмовлено (справа № 361/6572/13-ц).
Судове рішення у справі №361/6572/13-ц набрало законної сили та Броварським міськрайонним судом Київської області 20 червня 2014 року видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення.
Із досліджених письмових доказів судом встановлено, що виконавчий лист №361/6572/13-ц від 20 червня 2014 року пред`явлений стягувачем до примусового виконання до органу, який здійснює примусове виконання рішень.
Листом від 14 жовтня 2025 року №165562 Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України підтвердив, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №.361/6572/13-ц від 20.06.2014 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" заборгованість в загальній сумі боргу 135 725,83 грн.
02 листопада 2015 року державним виконавцем, керуючись статтями 17, 19, 21, 25, 31 Закону України "Про виконавче провадження" (стара редакція Закону), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2.
10 листопада 2015 року державним виконавцем, керуючись статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення звборони на його відчуження.
29 листопада 2018 року державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція Закону), винесено постанову що повернення виконавчого документа стягувачу.
Станом на сьогоднішній день виконавчий документ №361/6572/13-ц від 20 червня 2014 року, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОЙ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" заборгованості в загальній сумі боргу 135 725,83 грн повторно на виконання до відділу не надходив.
Надати більш детальну інформацію з приводу вищевказаного виконавчого провадження не виявляється можливим, оскільки дане виконавче провадження знищено, відповідно до строку, встановленого п.2 Розділ 11 Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державноївиконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі №911/3436/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , боржниця); введено процедуру реструктуризації боргів строком на 120 днів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс); призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Луценка Романа Олександровича (свідоцтво №1886 від 21.12.2018); призначено попереднє засідання та вирішено інші процесуальні питання у справі.
Ураховуючи, що до боржниці не висунуто жодних кредиторських вимог, що, у свою чергу, не дає суду змоги належним чином надати обґрунтовану оцінку твердженням ОСОБА_1 щодо її неплатоспроможності, Господарський суд Київської області дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність боржниці на підставі п. 8 ч. 1 ст. 90 Кодексу, про що постановив ухвалу від 15 вересня 2022 року (а.с. 20-24).
Відповідно до інформаційної довідки від 11 вересня 2025 року № 443099036 з Державного реєстру речових прав на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт. Документи, подані для державної реєстрації, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 10.11.2015, видавник: ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер:27814044 від 14.01.2016 11:54:43, Овсієнко Людмила Миколаївна , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, Київська область; вид обтяження: арешт нерухомого майна; відомості про суб`єктів обтяження: Орган державної влади, Обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, код ЄДРПОУ: 34968768, країна реєстрації: Україна, 02121, м.Київ, пр-т Бажана, 7є; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все майно (а.с. 10).
У вересні 2025 року заявник ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кузнєцова Світлана Олександрівні, звернулась до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з приводу скасування арешту та заборони з усього майна, накладеного в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №361/6572/13-ц від 20 червня 2014 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, на що отримала лист-роз`яснення від 14 жовтня 2025 року №165562 про те, що виключні підстави для зняття арешту з майна боржника визначені, зокрема, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с. 16-18).
У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 447-І ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Із досліджених письмових доказів колегією суддів апеляційного суду встановлено, що виконавчий лист в справі виданий за дії Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).
Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.
Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.
Постанову про повернення виконавчого документу №361/6572/13-ц від 20 червня 2014 року стягувачу виконавець прийняв 29 листопада 2018 року, керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Цей Закон № 1404-VIII набрав чинності 05 жовтня 2016 року.
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
У пункті 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу) зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи в судах визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIІІ.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2025 року в справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.
Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII, свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.
З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VI11).
Водночас, частиною п`ятою статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.
Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа визначені статтею 40 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).
Отже, за загальним правилом, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника, оскільки така обставина не належить до винятків, передбачених частиною третьою статті 37 Закону № 1404-VIII.
Подібні висновки сформульовані в постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року в справі № 910/8019/15, від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17, від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17, від 29 березня 2023 року в справі № 202/1182/22.
Однак колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Відповідно до частини першої, другої, пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Зібрані та досліджені письмові докази у справі вказують на те, що 29 листопада 2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.
Повторно виконавчий лист №361/6572/13-ц від 20 червня 2014 року до виконання протягом трьох років після 29 листопада 2018 року не пред`являвся.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання (частини шоста статті 12 Закону № 1404-VIII).
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частини перша статті 433 ЦПК України).
Отже, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №361/6572/13-ц, виданий 20 червня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області, з дня повернення виконавчого листа, яке відбулось 29 листопада 2018 року, сплив 29 листопада 2021 року та не був поновлений судом.
Проте, усе майно ОСОБА_1 залишається під арештом та забороною на підставі постанови державного виконавця від 10 листопада 2015 року.
Колегія суддів зауважує, що застосування арешту майна боржника, як обмежувального заходу, не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (зокрема приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
У постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 127/1547/14-ц, від 09 січня 2023 року в справі № 2-3600/09, від 07 серпня 2024 року в справі № 14-7238/2009 сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
У частині четвертій статті 59 Закону № 1404-VIII передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону  № 1404-VIII).
У цій справі судове рішення, на виконання якого накладався арешт на майно ОСОБА_1 , не перебуває на примусовому виконанні понад 7 років, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа сплив та не був поновлений.
Виконавче провадження НОМЕР_2 вже знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання.
Майнових претензій стягувач Товариство з обмежено відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» або його правонаступникидо боржника ОСОБА_1 не пред`являють.
На підставі наданих учасниками справи та досліджених письмових доказів колегією суддів апеляційного суду встановлено, що у справі відсутні докази існування правових підстав для застосування обтяження майна ОСОБА_1 і не доведено існування виконавчих проваджень, для забезпечення виконання яких можливо використати відповідне обтяження майна боржника.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 травня 2020 року в справі № 554/8004/16 зробила висновок про те, що в разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. 
Отже, судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у спеціальному порядку, передбаченому для цього законодавством, тому заявник ОСОБА_1 як боржник у виконавчому провадженні обґрунтовано звернувся з вимогами про скасування арешту майна в порядку оскарження бездіяльності державного виконавця.
Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що подальше збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 , позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном.
Враховуючи викладене бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві щодо незняття арешту з нерухомого майна заявниці є неправомірною.
Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 6 серпня 2025 року у справі № 751/9335/24 (провадження № 61-17091св24).
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не взяв до уваги приведені норми закону, не дослідив усіх наданих заявником доказів в обґрунтування скарги, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, з яких вбачається, що відділом державної виконавчої служби не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження законних правових підстав для збереження арешту майна ОСОБА_1 , а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві щодо незняття арешту та заборон щодо майна без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцової Світлани Олександрівни та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали Броварського міжрайонного суду Київської області.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві щодо незняття арешту та заборон щодо майна, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 19 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
Витрати на подання скарги на бездіяльність державного виконавця та апеляційної скарги заявник не поніс, тому підстав для нового розподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст.ст. 41, 129-1 Конституції України, ст. ст. 321, 353 ЦК України, ст.ст. 12, 37, 39, 40, 52, 57, 59 Закону України « Про виконавче провадження» ст.ст. 18, 367, 368, 374, 376, 381-384, 447-1, 451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцової Світлани Олександрівни задовольнити.
Ухвалу Броварського міжрайонного суду Київської області від 28 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Микитчик Ірини Володимирівни, заінтересована особа: Товариство з обмежено відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві Микитчик Ірини Володимирівни щодо незняття арешту та заборон щодо майна ОСОБА_1 .
Зобов`язати Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)вчинити дії щодо зняття арешту та заборони з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: номер запису про обтяження:12924492; дата та час державної реєстрації: 14.01.2016 11:51:08; державний реєстратор Овсієнко Людмила Миколаївна, Управління державної реєстрації територіального управління юстиції у Київській області, Київська область; документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: НОМЕР_2, виданий 10.11.2015, видавник: ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві; Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер:27814044 від 14.01.2016 11:54:43, Овсієнко Людмила Миколаївна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, Київська область; вид обтяження: арешт нерухомого майна; відомості про суб`єктів обтяження: Орган державної влади, Обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, код ЄДРПОУ: 34968768, країна реєстрації: Україна, 02121, м.Київ, пр-т Бажана, 7є; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все майно.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: