ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 р.	Справа № 638/2040/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е., 
представників сторін: позивача - ОСОБА_1 , відповідача - Мельничук І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 11.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Цвірюк Д.В., м. Харків, повний текст складено 11.05.26 року по справі № 638/2040/26
за позовом ОСОБА_2 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті   
про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 (далі по тексту – ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту – Укртрансбезпека, відповідач), в якому просив суд:
- скасувати постанову серії АВ № 00008962 від 11.11.2025 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, згідно з якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 8 500 грн;
- скасувати постанову серії АВ № 00009126 від 27.11.2025 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, згідно з якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 8 500 грн; 
- скасувати постанову серії АВ №00009129 від 27.11.2025 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, згідно з якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 8 500 грн.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність винесених відповідачем постанов серії АВ № 00008962 від 11.11.2025, серії АВ № 00009126 від 27.11.2025 та серії АВ № 00009129 від 27.11.2025, якими ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП, оскільки при їх прийнятті не було враховано, що розрахунок маси транспортного засобу повинен здійснюватися виходячи із дозволеної загальної маси транспортного засобу 42 тони, як для двовісного автомобіля (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, а не із 40 тон, як протиправно визначено спеціалістами відповідача.
Наполягав, що за технічними характеристиками двовісні автомобілі VOLVO FH 13.420 д.н.з. НОМЕР_1 та VOLVO FH 13.420 д.н.з. НОМЕР_2 є спеціалізованими вантажними сідловими тягачами, з трьохвісним напівпричепом MEIERLING, який є спеціалізованим напівпричепом н/пр.-контейнеровоз, вст. гідроциліндр, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію, технічним паспортом на контейнер та сертифікатом відповідності.
Крім того, звернув увагу, що всупереч вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України 27 вересня 2021 року № 512 (далі – Інструкція № 512), оскаржувані постанови не містять марки, моделі, державного номерного знаку напівпричепу, категорії транспортного засобу та його типу.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Харкова від 11.05.2026 по справі №638/2040/26 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом першої інстанції належної оцінки всім аргументам учасників справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 11.05.2026 по справі № 638/2040/26, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено та прийняти постанову по справі, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції взагалі не враховано та не взято до уваги надані позивачем докази, які підтверджують, що на трьохвісному спеціалізованому напівпричепі н/пр.-контейнеровозі реєстраційний номерний знак АХ3182ХF та трьохвісному спеціалізованому напівпричепі н/пр.-контейнеровозі (з пристроєм самовивантаження) реєстраційний номерний знак АХ1795ХF встановлені контейнери з пристроєм для самовивантаження, які мають технічний паспорт на контейнер К 60, вироблений згідно ТУ У 29.2 39989905-001:2018 м.Зміїв, Харківська область. Контейнер металевий відкритий (з тентом) для перевезення різноманітного вантажу з пристроєм для вивантаження (з гідроциліндром), номінальне навантаження контейнера К 60 складає 42 т (42000 кг), підтверджений сертифікатом відповідності №UA.PN.191.1450-23 від ТОВ «ОС ЄВРОСТАНДАРТ» в даній галузі та вироблений згідно ТУ У 29.2-39989905-001:2018.
Вважає, що головні спеціалісти відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті не мають повноважень та експертних або спеціальних знань для встановлення того, чи відноситься конструкція, яка встановлена на напівпричепі н/пр. контейнеровозі до вимог контейнеру або змінного кузову, адже не є експертами. До того ж, з наявних фотозображень в картці ГВК та АРМ аудиту неможливо встановити невідповідність кузову контейнеру або змінному кузову Правилам перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 за №363, а відсутність маркування на контейнері не означає, що він не відноситься до контейнеру.
Вважав таким, що не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції про те, що одного покликання на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу недостатньо для висновку про те, що здійснювалося саме перевезення контейнеру, адже ОСОБА_2 також надавалися технічний паспорт на контейнер К 60 з пристроєм для самовивантаження, вироблений згідно ТУ У 29.2-39989905-001:2018 м. Зміїв, Харківська область та сертифікат відповідності № UA.PN.191.1450-23 від ТОВ «ОС ЄВРОСТАНДАРТ» в даній галузі, вироблений згідно ТУ У 29.2 39989905-001:2018.
Враховуючи факт проведення державної реєстрації напівпричепу, як контейнеровозу, що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра та ненадання відповідачем доказів зворотного, контролюючий орган у межах спірних правовідносин має класифікувати транспортний засіб позивача як контейнеровоз, що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.
Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Наголошував, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що самі по собі технічні характеристики транспортного засобу напівпричепа контейнеровоза дають власнику право розраховувати, що при визначенні його вагових параметрів уповноважені особи органів державної влади будуть враховувати положення пункту 22.5 Правил дорожнього руху в частині, що стосується контейнеровозів, відповідно до яких максимально допустима фактична маса такого транспортного засобу не повинна перевищувати 44 тони. 
Звернув увагу, що позивачем на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи не долучено сертифікатів змінного кузову, яким відповідно до його тверджень, перевозився вантаж.
Зауважив, що наданий позивачем технічний паспорт на контейнер К60, не містить дати та серійного номеру, що позбавляє можливості ідентифікації такого документа, підпису відповідальної особи, яка вносила відомості щодо характеристик контейнера. Крім того, з наданого документа неможливо встановити, що він належить саме до конструкції, яка знаходиться на напівпричепі – контейнеровозі в момент фіксації правопорушення, оскільки відсутнє маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб. м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. ТУ У 29.2-39989905-001:2018 (яке зазначене в технічному паспорті) визначає технічні вимоги до виробництва кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів, а не контейнерів. Наданий позивачем сертифікат відповідності UA.PN.191.1450.23, який виданий ТОВ «Зміїв-транс», містить інформацію, що КВЕД продукції 29.2 «Кузови для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів», проте, в тексті слово «Кузов» (що відповідає відкритому КВЕДу) замінено на слово «Контейнер», що є маніпуляцією. Окремо наголосив, що контейнер повинен бути незалежним від транспортного засобу та легко переміщатися між різними видами транспорту (судна, вагони, автомобілі). У свою чергу, з наявних матеріалів фотофіксації правопорушення, можна спостерігати ситуацію, де транспортним засобом, на якому зафіксовано перевищення вагових норм, перевозився вантаж в напівпричепах з високими бортами, які вкриті тентом. 
Повідомив, що інформація про державний номерний знак напівпричепу міститься у інформаційній картці до постанови, і розміщена на веб-сайті в мережі Інтернет, з якими можна ознайомитися за посиланням вказаним оскаржуваній постанові ввівши індикатор доступу.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав правову позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2025 постановою серії АВ № 00008962 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 8 500 грн.
Відповідно до змісту зазначеної постанови головний спеціаліст відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду ( контролю) за безпекою на наземному транспорті Солов`янчик С. І., розглянувши відомості з матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів WIM 62, WAGA-WIM 35, зав. № 11 установила, що 06.11.2025 о 13 год 19 хв., за адресою Р-51, км. 1+941, Харківська область автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 13.420, ДНЗ АХ5546KI, зареєстрований на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,550% (3,02 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 132-1 КУпАП.
27.11.2025 постановою серії АВ № 00009126 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 8 500 грн.
Відповідно до змісту зазначеної постанови головний спеціаліст відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду ( контролю) за безпекою на наземному транспорті Павлюсюк М. В., розглянувши відомості з матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів WIM 62, WAGA-WIM 35, зав. № 11 установила, що 24.11.2025 о 12 год 11 хв., за адресою Р-51, км. 1+941, Харківська область автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 13.420, ДНЗ НОМЕР_3 . зареєстрований на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,763% (2,705 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 132-1 КУпАП.
27.11.2025 постановою серії АВ № 00009129 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 8 500 грн.
Відповідно до змісту зазначеної постанови головний спеціаліст відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду ( контролю) за безпекою на наземному транспорті Солов`янчик С. І., розглянувши відомості з матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів WIM 62, WAGA-WIM 35, зав. № 11 установила, що 24.11.2025 о 12 год 11 хв., за адресою Р-51, км. 1+941, Харківська область автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 420, ДНЗ НОМЕР_4 зареєстрований на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,638% (2,255 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 132-1 КУпАП.
З даними рішеннями ОСОБА_2 категорично не погоджується, вважає що постанови про притягнення до адміністративної відповідальності складені незаконно, з порушенням норм адміністративного судочинства, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні постанови винесені відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому не вбачав підстав для їх скасування, оскільки доказів того, що належний позивачу на праві власності напівпричіп перевозив контейнер (ТТН, договори або інші документи), ОСОБА_2 під час розгляду справи не надав, а тому не довів наявності підстав для застосування збільшених вагових параметрів загальної маси. 
Серед іншого, судом зауважено, що із наявних в матеріалах справи фотознімків вбачається відсутність маркування, що є однією із ознак контейнера. При цьому, судом зазначено, що одного покликання позивача на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу недостатньо для висновку про те, що здійснювалося саме перевезення контейнеру.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлено Правилами дорожнього руху.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів на дорогах державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси щодо вантажних автомобілів: двовісний автомобіль 18 тон; трьохвісний автомобіль 25 (26)* тон; чотирьохвісний автомобіль 32; чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 тон; щодо комбінованих транспортних засобів: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 тон; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тони; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 тони; щодо автопоїздів: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 тон.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).
Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.
Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.
У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення, а також вимоги підпунктів б та в абзацу першого цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціалізованого та/або спеціального призначення, які виконують функції ремонту залізничних колій (комплекси зварювальні мобільні марки КСМ-005).
З аналізу наведених норм слідує, що диспозиція пункту 22.5 ПДР України передбачає різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза.
Отже, визначальними ознаками комбінованого транспортного засобу для цілей визначення параметрів максимальної фактичної маси є: кількість осей у тягача та напівпричепа, наявність у напівпричепа ознак контейнеровозу, перевезення одного чи більше контейнера або ж змінного кузова при дозволеній максимальній довжині 13,716 метра.
Відповідно до частини 2 статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).
Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми частини 2 статті 132-1 КУпАП для визначення складу адміністративного правопорушення у розумінні вказаної норми з`ясуванню та перевірці підлягають факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що обчислюються шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.
Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.
Зі змісту оскаржуваних постанов колегією суддів встановлено, що підставою для їх винесення слугувало встановлення відповідачем допущення відповідальною особою руху транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів фактичної маси транспортного засобу, зазначених пунктом 22.5 ПДР України (40 тон).
У свою чергу, позивач наполягає, що нормативне навантаження для належного йому на праві власності транспортного засобу повинно визначатись саме як для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), враховуючи дозволену максимальну фактичну масу 42 тони, а не 40 тон, як стверджує відповідач.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що виокремлення у пункті 22.5 Правил дорожнього руху законодавцем такого виду перевезень, як перевезення контейнеровозом, та встановлення іншого (вищого) вагового обмеження може бути застосовано до спірних правовідносин та аналогічних ним лише у випадку здійснення перевезення вантажу контейнеровозом з використанням, зокрема, одного або декількох контейнерів та дотриманням допустимо-встановленої максимальної довжини транспортного засобу - 13,716 метра.
Відповідно до пункту 16 статті 4 Митного кодексу України контейнер транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), що:
а) являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів;
б) має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання;
в) спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження;
г) сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший;
ґ) сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати;
д) що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного.
Термін «контейнер» включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів.
За визначенням, наведеним Міжнародною організацією зі стандартизації (англ. International Organization for Standardization, ISO), метою якої є ратифікація стандартів, розроблених спільними зусиллями делегатів від різних країн ISO-Контейнер - стандартизована багатооборотна тара, призначена для перевезення вантажів автомобільним, залізничним, морським та повітряним транспортом та пристосована для механізованого навантаження з одного транспортного засобу на інший. Може бути виконаний із різних матеріалів та мати різноманітні форми. На транспорті найбільшого застосування отримали звані універсальні контейнери.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Міжнародної конвенції про безпечні контейнери, "Контейнер" означає предмет транспортного обладнання:
a) що має постійний характер і, відповідно, є досить міцним, щоб бути придатним для багаторазового використання;
b) спеціально сконструйований для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження; c
с) сконструйований з урахуванням необхідності закріплення та (або) легкої обробки й для цього обладнаний кутовими фітингами;
d) такого розміру, що площа, яка знаходиться між чотирма зовнішніми нижніми кутами, складає:
i) не менше 14м2 (150 кв. футів) або
ii) не менше 7 м2 (75 кв. футів), якщо його обладнано верхніми кутовими фітингами; термін "контейнер" не включає ні транспортних засобів, ні пакування; однак він поширюється на контейнери, коли вони перевозяться на шасі. "Кутові фітинги" означають сукупність отворів і граней у верхній та (або) нижній частинах контейнера, які використовуються для обробки, штабелювання та (або) закріплення.
Згідно з абзацом 4 розділу І Терміни та поняття Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 (далі - Правила № 363) вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб. м і більше).
Пунктами 17.4, 17.5 Правил № 363 встановлені вимоги щодо маркування універсальних та спеціальних контейнерів, які належать перевізникам або ж власникам вантажу.
Так, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера (пункт 17.4 Правил № 363).
Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м) (пункт 17.5 Правил № 363).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , ТЗ VOLVO FH 420 д.н.з. НОМЕР_6 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем.
Також, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , ТЗ VOLVO FH 13.420 д.н.з. НОМЕР_1 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем.
За змістом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , ТЗ марки MEIERLING д.н.з. НОМЕР_9 є спеціалізованим напівпричепом н/пр-контейнеровозом вст. гідроцилінр.
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 , ТЗ марки KOEGEL д.н.з. НОМЕР_11 є спеціалізованим напівпричепом н/пр-контейнеровозом (з пристр.самовивантаж).
Доказів того, що у свідоцтвах про реєстрацію ТЗ зазначені недостовірні відомості про тип напівпричепу «н/пр-контейнеровоз» відповідач не надав.
При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем на підтвердження відповідності розташованого на транспортних засобах позивача контейнера було надано копію технічного паспорта на контейнер К60 з пристроєм для самовивантаження.
Дослідивши зміст такого документу, колегією суддів встановлено, що у розділі 1 «опис та основні технічні характеристики контейнеру» зазначено : контейнер металевий відкритий (з тентом) для перевезення різноманітного вантажу з пристроєм для вивантаження (з гідроциліндром).
Номінальне навантаження контейнера К60 складає 42 т (42000 кг), а довжина – 1110 см, що дорівнює 11,1 м.
Отже, технічним паспортом на контейнер К60 з пристроєм для самовивантаження підтверджується, що конструкцією спірного контейнера прямо передбачено таку особливість, як відкритий верх (з тентом), що спростовує твердження відповідача про його переобладнання.
Не відповідають дійсності і твердження відповідача про відсутність у технічному паспорті дати та серійного номеру, адже у розділі 2 технічного паспорта на контейнер К60 з пристроєм для самовивантаження зазначено заводський номер – 38 та дату виготовлення – 21.07.2020.
У свою чергу, спростування належності такого документа до конструкції, яка знаходилася на напівпричепі – контейнеровозі в момент фіксації правопорушення, покладено на відповідача, а не на позивача.
Також до матеріалів справи долучено сертифікат відповідності продукції «контейнери до вантажних автомобільних напівпричепів» вимогам ТУ У 29.2-39989905-001:2018 «Контейнери до вантажних автомобільних напівпричепів. Технічні умови» п.п. 2.2 (табл. 1 : габаритні розміри); 2.3.5; 2.3.23; 2.4.3; 2.6.1 (сертифікація продукції, що виготовляється серійно, з аналізом документації).
Відтак, відсутність у технічному паспорті підпису відповідальної особи, яка вносила відомості щодо характеристик контейнера, за наявності сертифікату відповідності, не є підставою для неприйняття до уваги такого документу під час апеляційного перегляду справи.
При цьому, код УКТ ЗЕД – 29.2, зазначений у сертифікаті, включає виробництво автомобільних кузовів, у т.ч. кабін для водіїв, оснащення всіх типів автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів, виробництво причепів і напівпричепів: автоцистерн, пересувних причепів тощо, житлових причепів тощо, виробництво контейнерів, призначених для перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту, а не лише кузовів, як на тому наполягав відповідач.
Таким чином, транспортні засоби VOLVO FH 420 д.н.з. НОМЕР_6 та VOLVO FH 13.420 д.н.з. НОМЕР_1 є спеціалізованими сідловими тягачами з приєднаними до них спеціалізованими напівпричепами н/пр-контейнеровозами - MEIERLING д.н.з. НОМЕР_9 та KOEGEL д.н.з. НОМЕР_11 , на яких розміщувався контейнер К60.
Сама по собі відсутність маркування, враховуючи наявність інших ознак, які свідчать про те, що на транспортних засобах VOLVO FH 420 д.н.з. НОМЕР_6 та VOLVO FH 13.420 д.н.з. НОМЕР_1 розміщений саме контейнер, не може слугувати підставою для застосування до позивача негативних наслідків.
Крім того, колегія суддів враховує, що довжина контейнера К60 складає 11,1 м, що не перевищує встановлений у пункті 22.5 Правил дорожнього руху максимальний норматив довжини 13,716 метра.
У свою чергу, у спірних постановах взагалі не зафіксовано довжину транспортних засобів позивача у момент порушення. У графі «length» метаданих проставлено – 0.
Враховуючи, що визначальною обставиною для кваліфікації перевезення як контейнерного є саме здійснення перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз) одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, що не спростовано відповідачем, наявні підстави вважати, що позивач здійснював саме вантажне контейнерне перевезення.
Доводи відповідача про те, що технічний паспорт на контейнер К60 не відповідає встановленим нормам колегія суддів відхиляє, адже до матеріалів справи надано сертифікат відповідності продукції, який підтверджує відповідність такої продукції передбаченим вимогам.
У Додатку 1 до Інструкції № 512 зазначено формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами:
% перевищення = ((Хфакт - Хнорм - похибка пристрою)/Хнорм)*100%, де:
- Хфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);
- Хнорм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР (16 т);
- Похибка пристрою - регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Хфакт при розрахунку використовується у натуральних одиницях тонна або міліметр), та становить: для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ.
Як зазначив відповідач, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси за постановою серії АВ № 00008962 від 11.11.2025 виглядає так: ((47800 – 40 000 – (10% х 47 800)) / 40 000) х 100=7,55%; за постановою серії АВ № 00009126 від 27.11.2025 : ((47450 – 40 000 – (10% х 47 450)) / 40 000) х 100=6,763%; за постановою серії АВ № 00009129 : ((46950 – 40 000 – (10% х 46950)) / 40 000) х 100=5,638%.
Між тим, враховуючи те, що загальна допустима вага перевезення для двовісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) 42 тони, то правильний розрахунок виглядає так: за постановою серії АВ № 00008962 від 11.11.2025 : ((47800 – 42 000 – (10% х 47 800)) / 42 000) х 100=2,4%; за постановою серії АВ № 00009126 від 27.11.2025 : ((47450 – 42 000 – (10% х 47 450)) / 42 000) х 100=1,67%; за постановою серії АВ № 00009129 : ((46950 – 42 000 – (10% х 46950)) / 42 000) х 100=0,6%.
Слід зауважити, що особливістю справ про адміністративні правопорушення є те, що обов`язок із доказування покладається саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.
Рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданих відповідачем доказів.
В контексті спірних правовідносин, враховуючи те, що позивач наполягав на здійсненні у спірних правовідносинах саме контейнерного перевезення, саме відповідач, на виконання частини 2 статті 77 КАС України має довести зворотне.
Разом з цим, всупереч наведеному, будь-яких доказів на спростування наведених позивачем обставин, відповідачем наведено не було.
Беручи до уваги, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення частини 2 статті 132-1 КУпАП передбачена лише у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5%, яке у спірних правовідносинах місця не мало, підстави для притягнення позивача до відповідальності за вказаною нормою права відсутні, що зумовлює визнання протиправними та скасування спірних постанов.
Натомість, суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, що зумовлює задоволення вимог апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;
3) скасовує постанову і закриває справу;
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи, що першим відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
За приписами пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.
З огляду на викладене, враховуючи, що в ході апеляційного розгляду не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 11.05.2026 по справі № 638/2040/26 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
Згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією (а.с. 32) ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 1597,44 та сплачено судовий збір згідно з платіжною інструкцією (а.с. 167) за подання апеляційної скарги в розмірі 2396,16 грн.
Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись ст. 139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 3993,60 грн.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 11.05.2026 по справі № 638/2040/26 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії АВ №00008962 від 11.11.2025 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, згідно з якої ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 8 500 грн, а провадження у справі – закрити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії АВ №00009126 від 27.11.2025 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, згідно з якої ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 8 500 грн, а провадження у справі – закрити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії АВ №00009129 від 27.11.2025 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, згідно з якої ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 8 500 грн, а провадження у справі – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (ЄДРПОУ 39816845, адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 9) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_12 ) сплачений судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 3993,60 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій