Номер провадження: 22-ц/813/2690/26 
Справа № 522/5684/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя-доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2025 рокуу складі судді Шенцевої О.П., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.
В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що 15 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб від якого сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На час звернення до суду із даним позовом шлюбні стосунки між сторонами були фактично припинені, а 08.06.2023 шлюб розірваний рішенням суду. Після припинення шлюбних стосунків із відповідачем, син сторін, за взаємною згодою проживає з матір`ю, батько мешкає окремо. Протягом певного часу відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак суми, які він перерахував, не є фіксованими, а сплачуються ним в тому розмірі, в якому вважає за доцільне він сам. Позивач зазначає, що розмір грошового забезпечення відповідачем щодо утримання дитини кожного місяця зменшувався, а згодом останній припинив забезпечувати сина. Окрім того, дитина сторін, ОСОБА_3 в силу особливостей стану здоров`я та розвитку, потребує додаткових витрат. Так, син сторін потребує матеріального забезпечення яке складається з: витрат на харчування від 6000 до 8000 грн. щомісячно; витрат на одяг та взуття 4204 грн. щомісячно; витрат на освіту, на оздоровлення та відпочинок, на медичне страхування (близько 10000 грн. на рік). Також, позивач зазначає, що вона несе витрати на транспорт для дитини, мобільний зв`язок, придбання іграшок та гаджетів, оплату комунальних послуг, що загалом складає значну суму коштів, яку вона особисто, враховуючи її річний дохід в сумі 65008,34 грн., оплатити не в змозі. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 28000 грн. щомісячно, оскільки він є працездатним, інших осіб на утриманні не має, отримує великий дохід працюючи моряком на іноземних суднах, який складає не менше 10000 доларів США щомісячно. Крім того, оскільки у їх спільного сина діагностували синдром дефіциту уваги, що передбачає регулярну діагностику, профілактику та лікування, він потребує додаткових витрат на ліки в сумі 5470 грн. в рік, 1600 грн. на діагностику, 600 грн. за заняття з психологом, що на рік складає 12000 грн. Крім того, вартість консультації психолога складає 1200 грн., що на рік складає 24000 грн. Лікування включає рекомендовані заняття спортом, вартість яких, зокрема, абонементу на відвідування басейну, складає 60000 грн. на рік. Через особливості захворювання, дитина потребує нагляду тьютора, вартість послуг якого складає 10000 грн. щомісячно. Враховуючи спільність обов`язку батьків щодо утримання дитини, позивача просить стягувати з відповідача по 9228 грн. додаткових витрат щомісячно.
В позовній заяві зазначено, що відповідач має достатньо високий рівень доходу та має змогу платити аліменти в достатньому розмірі для забезпечення їх з позивачкою спільної дитини. Проблем зі здоров`ям відповідач не має, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні немає.
Позивач стверджує, що відповідач регулярно працює моряком за контрактами на посаді старший помічник капітана на іноземних суднах, а тому отримує дохід в іноземній валюті в розмірі не менш ніж 10 000,00 доларів США. Тобто відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 28000,00 гривень на місяць, однак приховує свої доходи та розмір заробітку.
В зв`язку з чим, позивач просила суд:
-стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі, у розмірі 28 000,00 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 9228 гривень щомісячно;
-стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, що за попереднім розрахунком складають 40000,00 гривень.

Позиція відповідача в суді першої інстанції
У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 зазначив, що позовні вимоги визнає частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на дитину у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Інші позовні вимоги не визнав. Послався на те, що отримування ним доходу в розмірі не меншому за 10000 доларів США не відповідає дійсності, так як такий дохід він мав у минулому, а наразі він не працевлаштований, посвідчення моряка він втратив, має лише періодичні підробітки, що значно зменшує його дохід та робить цей дохід не регулярним, в зв`язку з чим наразі у відповідача немає можливості сплачувати 28000 грн. щомісячно на утримання дитини. Крім того, відповідач ніколи не ухилявся від утримання дитини, регулярно робить банківські перекази коштів на утримання сина, зокрема 274,83 долара США в червні місяці 2023 року, та не заперечує проти участі в утриманні дитини в подальшому, але в розумних межах. Відповідач оплачує комунальні послуги в своїй квартирі, де залишилась мешкати позивач із сином та перераховує їй на побутові витрати значні кошти, зокрема останнім часом перерахував 73276 грн. Також, наразі на утриманні відповідача перебувають непрацездатна мати ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_5 , на утримання яких відповідач несе витрати в сумі 16100 грн. щомісячно. Відповідач вважає, що зазначені суми коштів, які позивач витрачає на утримання дитини є надуманими та завищеними, а тому враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати дитину, кошти в сумі по 3000 грн. з кожного із батьків щомісячно, будуть повністю покривати необхідні витрати на утримання дитини. Щодо додаткових витрат, то такі є необхідними у виключних обставинах, зокрема у разі захворювання дитини, яке потребує додаткових витрат на лікування. Проте, позивач лише заявляє про діагноз захворювання дитини та не надає жодних доказів понесення витрат на лікування. Що ж стосується рекомендацій лікарів, то соціалізація дитини та заняття спортом не є підставою для стягнення додаткових витрат, оскільки ці потреби дитини відносяться до звичайних потреб, які не пов`язані з лікуванням. Відповідач заперечує проти стягнення судових витрат у розмірі 40 000 грн., вважаючи їх розмір не співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; ціною позову та значенням справи для сторін. Відповідач зазначає про понесення ним витрат на правничу допомогу у сумі 20000 грн.
У відповіді на відзив від 12.10.2023, позивач зазначила, що перекази 274,83 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 10 000 гривень, як аліменти на сина та перерахування позивачці 73276 грн., на які посилається відповідач свідчать про його значний щомісячний дохід, та можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі не менше ніж 10 000 - 14 000 гривень на місяць, хоча відповідач намагається заперечувати. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує працевлаштування моряком на іноземних суднах та отримання високого доходу. Однак, відповідач не заперечує, що отримував Посвідчення особи моряка, проте стверджує про його втрату, на підтвердження чого додає оголошення з газети Одеські вісті та Доповідну записку, яка видана ГУНП в Одеській області за результатами розгляду його заяви про втрату посвідчення. Щодо втрати посвідчення моряка, то позивач вважає це надуманим, оскільки така втрата не позбавляє можливості моряка отримати нове посвідчення. Крім того, відповідно до наданої відповідачем Доповідної записки, яка видана ГУНП в Одеській області про результати розгляду звернення про втрату Посвідчення особи моряка, 10.03.2022 відповідач виявив відсутність документа, проте до поліції він звернувся тільки більш ніж через рік, а саме 23.05.2023. Оголошення в газеті «Одеські вісті» опубліковане теж практично через рік після того, як відповідач виявив відсутність документа, а саме 29.06.2023. Між тим, з переписки сторін в месенджері WhatsApp, вбачається, що в період травня 2022 по грудень 2022 відповідач особисто підтверджував як наміри працевлаштуватися на судно, так і своє безпосереднє знаходження на судні. Позивач вважає, що належних доказів утримання непрацездатних батьків та бабусі, відповідач не надав. Сторона позивача вважає, що з отриманої інформації від Державної прикордонної служби України та аналізу руху коштів відповідача в АТ «ОТП Банк» України, можливо зробити висновок, що відповідач, 11.03.2022 виїхав за кордон, а саме на територію Республіки Молдова.
У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву від 28.11.2023, ОСОБА_2 зазначив, що обов`язок утримання дитини покладається на обох батьків, але позивач намагається перекласти цей обов`язок лише на батька. Будь-яких доказів доходу відповідача в розмірі 10000 доларів США на місяць позивач не надала, як і не довела працевлаштування відповідача моряком, а тому посилання на фіктивність втрати відповідачем посвідчення моряка є безпідставним. Виписки з банківських рахунків відповідача обмежені 2021 роком.
ОСОБА_1 подала додаткові письмові пояснення від 21.04.2025, в яких зазначила, що аналіз банківських рахунків відповідача в АТ «ОТП Банк» за минулий період (14.02.2021-08.10.2021) свідчить про наявність щомісячних доходів відповідача в розмірі 113711,58 грн. Крім того, відповідач має рахунок в OTP Bank S.A. Республіки Молдова, з виписки по якому вбачається отримання відповідачем 25.11.2022 від морської компанії Marmaras Navogation Limited Lr заробітної плати у розмірі 45771,96 доларів США за 9 місяців, що дає підстави вважати наявність у відповідача щомісячного доходу в розмірі 5087 доларів США (186025 гривень).
ОСОБА_2 подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що інформація про наявність у нього банківських рахунків в OTP Bank S.A. Республіки Молдова не має відношення до нього, оскільки за інформацією, наданою цим банком, відповідач у період з 2020 року по 04.04.2025 не має активних/закритих банківських рахунків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 28000,00 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина на оплату медичних препаратів на суму 5470 грн., а також консультація нейропсихолога, яка коштує 1600 гривень; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, гідно з Договором про надання правничої допомоги в розмірі в розмірі 20000,00 гривень. В решті позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду мотивоване тим, що з урахуванням встановлених обставин справи, а також того, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку та дієздатним, на якого законом покладено обов`язок щодо утримання та виховання дитини, суд, беручи до уваги матеріальне становище відповідача та виходячи з найкращих інтересів дитини, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Зокрема, суд вважав законним і справедливим стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 28 000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, а саме: витрат на придбання медичних препаратів у сумі 5 470 грн та витрат на консультацію нейропсихолога в розмірі 1 600 грн. З огляду на часткове задоволення позову, суд також вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу відповідно до договору в розмірі 20 000 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2025 року та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8 000,00 гривень щомісячно, починаючи з 24.03.2022 і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції вибірково дослідив докази наявні в матеріалах справи та заслухавши пояснення представників сторін, чомусь акцентував свою увагу тільки на позиції представника позивача, що призвело к винесенню несправедливого судового рішення. Так, позивачка обґрунтовуючи необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 28000 грн щомісячно, зазначає про те, що витрати на щомісячне утримання дитини складають від 11000 грн до 13000 грн, тобто більше ніж в два рази менше ніж заявлена сума аліментів. При цьому, будь – яких належних доказів позивач не надає. Обґрунтовуючи можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 28000 грн щомісячно, позивачка посилається на дохід відповідача в розмірі не меншому за 10000,00 доларів США та на його теперішнє працевлаштування моряком за контрактом з іноземними компаніями на іноземних судах з доходом в 2022 році близько 5000 доларів США на місяць. Проте суд першої інстанції повинен був критично оцінити надані докази, оскільки потенційна можливість особи працевлаштуватися моряком на судні, отримавши відповідну освіту та документи для можливості працювати моряком не є свідченням того, що така можливість особою використана, а докази, які б свідчили про існуючі відносини відповідача та судновласника або інших уповноважених осіб (контракти тощо) суду не надані. Інформація та виписки по рахунку, що надійшли на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2024 надані за іншою особою, яка ідентифікована за паспортом № НОМЕР_1 , номер паспорту містить рік, місяць та дату народження особи. В свою чергу, відповідач має паспорт №19890117-02271, виданий 24.10.2016, а тому при ідентифікації особи, за якою суду надано інформацію фактично виникла помилка та виписки надані по іншій особі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тому посилання позивача на отримання відповідачем доходу в 2022 році в розмірі 5000 доларів США щомісячно від працевлаштування моряком не відповідає дійсності. 
Щодо стягнення додаткових витрат, скаржник зазначає, що позивачка не надала докази того, що нею взагалі здійснювалась оплата будь – чого, що має відношення до поставленого дитині 08.02.2023 діагнозу та не надає докази медичних документів, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини, тому суд мав відмовити в цій частині позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю. 
Суд також повинен був відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки на підтвердження надання правової допомоги, позивачем не було надано до суду відповідного акту прийому – передачі послуг, що унеможливлює перевірку виконання адвокатом обумовлених договором робіт та надання послуг. 

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість просить суд відмовити ОСОБА_2 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2025 року залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення. Зокрема доводи в апеляційній скарзі щодо неможливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судовим рішенням, а також на істотне погіршення свого матеріального становища не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Доводи ОСОБА_2 про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір та бабуся та щомісячні витрати на їх утримання складають 16 100,00 грн. є голослівними та також не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Натомість ОСОБА_2 має стабільний дохід та фактичну можливість сплачувати аліменти у розмірі не меншому, ніж визначено судом першої інстанції. У матеріалах справи наявні докази, які дають підстави стверджувати, що апелянт регулярно працює моряком за контрактами на посаді старшого помічника капітана на іноземних суднах та отримує дохід в іноземній валюті. При цьому, апелянтом не надано жодних довідок про доходи, податкових декларацій чи інших документів, які б підтверджували відсутність у нього заробітку або докази, які б підтверджували погіршення матеріального становища. Так само відсутні будь-які докази наявності істотних фінансових труднощів, які могли б слугувати підставою для зміни розміру аліментів, які встановленні судом. Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що надані стороною позивача докази стосуються періоду до 2022 року та нібито не підтверджують його теперішнє працевлаштування моряком, апелянт водночас не надав суду жодного доказу, який би підтверджував відсутність у нього доходу станом на теперішній час. Крім того, як зазначає ОСОБА_1 , апеляційна скарга ОСОБА_2 є внутрішньо суперечливою та непослідовною, оскільки у тексті апеляційної скарги апелянт тричі змінює розмір аліментів, які, за його твердженням, він готовий сплачувати на утримання дитини: спочатку зазначає 3000 грн, згодом 6000 грн., а надалі вже 8000 грн. Зазначені обставини підтверджують, що апелянт фактично визнає наявність у нього доходів, однак умисно не розкриває їх реальний розмір.
Щодо додаткових витрат, ОСОБА_1 зазначає, що їх дитина – ОСОБА_3 , в силу особливостей стану здоров`я та розвитку, потребує додаткових витрат. Особливими обставинами, якими обумовлена необхідність стягнення з апелянта додаткових витрат на утримання сина є те, що у нього діагностували синдром дефіциту уваги, що підтверджується довідкою невролога від 08.02.2023, у зв`язку із чим в загальному на діагностування, профілактику та лікування дитини буде витрачатися приблизно 5470 грн. в рік. 

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 23.04.2026 сторони не з`явилася, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 
Від представників сторін у справі, а саме представника ОСОБА_2 – адвоката Берегового В.В. та представника ОСОБА_1 – адвоката Іванової Г.С. 23.04.2026 надійшли до канцелярії суду заяви, у яких представники просять суд розглянути справи без участі сторін у справі та їх представників. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що 15 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, складено актовий запис № 124.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 08 червня 2023 року у справі №522/4229/23-Е, шлюб розірвано.
Від даного шлюбу сторони мають дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25.09.2014 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис за № 9812 від 25.09.2014.
ОСОБА_3 , за взаємною згодою сторін, проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за її зареєстрованою адресою місця проживання: АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 проживає окремо, що не заперечується сторонами.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Так, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
При визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частин першої статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97- ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з частинами 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
У відповідності до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України No3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримання і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
З зазначених норм права слідує, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 28000 грн щомісячно, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 продовжує працювати моряком та отримує відповідні доходи від трудової діяльності за кордоном.
Проте апеляційний суд не може повністю погодитися з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не в повній мірі підтверджені належними та допустимими доказами та не узгоджуються з матеріалами справи, з огляду на таке. 
Із встановлених обставин та досліджених доказів вбачається, що відповідач не заперечує своє працевлаштування моряком та значні суми доходу у період часу з 12.11.2016 по 07.10.2021, проте заперечує проти його працевлаштування моряком після цього періоду. 
Зокрема звертаючись із даною апеляційною скаргою, ОСОБА_2 зазначає, що обґрунтовуючи можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 28000 грн щомісячно, позивачка посилається на дохід відповідача в розмірі не меншому за 10000,00 доларів США та на його теперішнє працевлаштування моряком за контрактом з іноземними компаніями на іноземних судах з доходом в 2022 році близько 5000 доларів США на місяць. 
Разом з тим, судом встановлено наступне.
Так, на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2023 стосовно громадянина ОСОБА_2 надано інформацію від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, щодо перетину кордону, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 виїхав за кордон у період з 01.01.2018 по 05.05.2023.
18.09.2018 - 01.06.2019 (період перебування закордоном 9 місяців);
29.11.2019 - 11.08.2020 (період перебування закордоном 9 місяців);
14.02.2021 - 08.10.2021 (період перебування закордоном 9 місяців);
11.03.2022 - по дату надання відповіді 05.05.2023 (період перебування закордоном 14 місяців).
Також, на виконання ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 21.04.2023 стосовно громадянина ОСОБА_2 було надано банківські виписки по рахункам відкритим на ім`я ОСОБА_2 в АТ «ОТП Банк».
В АТ «ОТП Банк» у відповідача відкриті діючі банківські рахунки:
№ НОМЕР_3 (у валюті - долар США);
№ НОМЕР_4 (у валюті - долар США);
№ НОМЕР_4 (у валюті - гривня);
№ НОМЕР_5 (у валюті - долар США);
№ НОМЕР_5 (у валюті - гривня);
НОМЕР_6 (у валюті - гривня);
НОМЕР_6 (у валюті - долар США).
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_3 (у валюті - долар США), загальний обіг коштів в період з 01.01.2018 по 11.05.2023, складає 18 634,36 доларів США.
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_4 (у валюті - долар США), загальний обіг коштів в період з 14.11.2018 по 03.09.2021, складає - 5 047,95 доларів США.
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_4 , загальний обіг коштів в період з 12.10.2020 по 11.05.2023, складає 1 456,55 доларів США.
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_5 , загальний обіг коштів в період з 12.10.2020 по 11.05.2023, складає 159 953,55 гривень.
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_5 , загальний обіг коштів в період з 12.10.2020 по 11.05.2023, складає 31 094,43 доларів США.
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_5 , загальний обіг коштів в період з 01.01.2018 по 12.10.2020 складає 69 885 доларів США.
Відповідно до виписки по рахунку НОМЕР_6 , загальний обіг коштів в період з 01.01.2018 по 01.12.2018 складає 1 555,35 доларів США.
В банківській виписці по рахунку № НОМЕР_5 (в доларах США) в період з 12.10.2020 по 11.05.2023 відповідач отримував заробітну плату, працюючи моряком на морському судні SHEILA.
Отже з наведеного вбачається, що відповідач в період після 2021 року продовжував працювати моряком, що спростовує його доводи про відсутність у нього постійного доходу після 2021 року. При цьому, як вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач в особистій переписці із позивачкою та сином в період з травня 2022 по грудень 2022 розказує їм про те, він працює моряком на судні (том ІІІ: а.с. 165-174). 
Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що відповідач у суді першої інстанції та у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що інформація та виписки по рахунку, що надійшли на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2024 надані за іншою особою, яка ідентифікована за паспортом № НОМЕР_1 , всвою чергу, відповідач має паспорт № НОМЕР_7 , виданий 24.10.2016, тому при ідентифікації особи, за якою суду надано інформацію фактично виникла помилка та виписки надані по іншій особі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_5 , а отже посилання позивача на отримання відповідачем доходу в 2022 році в розмірі 5000 доларів США щомісячно від працевлаштування моряком не відповідає дійсності. 
Перевіривши вищенаведені доводи відповідача, колегія суддів встановила наступне.
Так, 24.03.2025 на виконання доручення та ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2024 судом було отримано відповідь від OTP Bank S.A. (Республіка Молдова) щодо відкритих рахунків на ім`я ОСОБА_2 .
Відповідно до виписки OTP Bank S.A. (Республіка Молдова) по рахунку № НОМЕР_8 , яка перекладена з румунської на українську мову переклад якої посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. 04.04.2025 та зареєстрованого в реєстрі за № 1555, ОСОБА_2 25.11.2022 отримав від морської компаній MARMARAS NAVOGATION LIMITED LR заробітну плату у розмірі 45 771,96 Доларів США (том 4: а.с. 5-23). 
У додаткових письмових поясненнях наданих суду від 03.09.2025, відповідач зазначав, що надана інформація OTP Bank S.A. (Республіки Молдова) не відповідає дійсності, оскільки 03.04.2025 він звернувся із заявою до OTP Bank S.A. (Республіки Молдова) про надання інформації, чи мав він у період з 2020 по 04.04.2025 активні/закриті продукти у банку.
У відповідь OTP Bank S.A. (Республіки Молдова) надав Довідку від 04.04.2025 за вих. №CIF9-1797/2025, що ОСОБА_2 , персональний код НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, ідентифікований на підставі паспорта серія та номер НОМЕР_9 , виданого органом № 5116 від 24.10.2016 не мав/має в період з 2020 року по 04.04.2025 активних/закритих продуктів в банку та не є зареєстрований як клієнт на дату видачі цієї довідки (том 4: а.с. 54-58). 
Колегія суддів вважає зазначені обставини слушними, оскільки як вбачається з матеріалів справи інформація та виписки по рахунку, що надійшли на виконання ухвали суду, надані за іншою особою, яка ідентифікована за паспортом № НОМЕР_1 (номер паспорту містить рік, місяць та дату народження особи). В свою чергу, з наданого відповідачем ОСОБА_2 копії свого закордонного паспорту, вбачається, що останній має номер №19890117-02271, а отже виписку надано фактично за іншою особою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Зазначене не спростовано позивачкою, хоча як вбачається з матеріалів справи, останньою у зв`язку із суперечливими відомостями від одного й того ж банку було заявлено відповідне клопотання про витребування доказів (том 4: а.с. 71-72), проте в його задоволення судом було відмовлено (том 4: а.с. 74 зворот). 
Вищезазначене районний суд не врахував, належним чином не перевірив подані докази та не надав їм належної оцінки у сукупності з іншими матеріалами справи, внаслідок чого дійшов передчасного та помилкового висновку про намагання відповідача ОСОБА_2 уникнути підтвердження факту отримання ним доходів від роботи в морі.
Крім того, колегія суддів також частково погоджується із доводами ОСОБА_2 про те, що заявлений позивачкою ОСОБА_1 розмір аліментів у сумі 28000 грн. не відповідає фактичним витратам на утримання дитини, які, за висновками самого суду, становлять від 11000 грн. до 13000 грн. щомісячно, що є істотно меншими за заявлений розмір аліментів, що свідчить про його необґрунтованість.
Як вбачається з матеріалів справи, заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 28000 грн., ОСОБА_1 посилається на те, що її річний дохід складає 65 008,34 грн. (а.с. 53, т. 1), при цьому зазначає, що витрати на забезпечення дитини харчуванням становлять від 6 000 до 8 000 грн. щомісячно, витрати на одяг та взуття - 4 204 грн. щомісячно, витрати на медичне страхування - близько 10 000 грн. на рік (тобто 833 грн. на місяць). Інші витрати, зокрема на освіту, оздоровлення та відпочинок, транспорт, мобільний зв`язок, придбання іграшок та гаджетів, позивачем не конкретизовані. 
З наведеного вбачається, що загальний обсяг щомісячних витрат на утримання дитини, навіть за розрахунками самої позивачки ОСОБА_1 , становить орієнтовно близько 13 000 грн. Водночас, попри це, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 28 000 грн. щомісячно, що більш ніж удвічі перевищує заявлений нею ж обсяг витрат на дитину.
При цьому суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини та фактично визнавши, що розмір витрат на утримання дитини є істотно меншим за заявлений ОСОБА_1 розмір аліментів, дійшов висновку про наявність підстав для їх стягнення саме у сумі 28 000 грн. щомісячно.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів не відповідає встановленим обставинам справи, не є співмірним із доведеними витратами на утримання дитини та є необґрунтованим.
При цьому апеляційним судом враховується, що відповідач ОСОБА_2 не ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини, визнає такий обов`язок і в апеляційній скарзі зазначає про можливість сплачувати аліменти у розмірі 8 000 грн. щомісячно.
Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, за розрахунками самої позивачки орієнтовний обсяг щомісячних витрат на утримання дитини становить близько 13 000 грн., які включають витрати на харчування, одяг, взуття та медичне страхування. При цьому позивачка ОСОБА_1 також посилається на наявність інших витрат, зокрема на освіту, оздоровлення та відпочинок, транспорт, мобільний зв`язок, придбання іграшок і гаджетів, однак такі витрати нею не конкретизовані за розміром та не підтверджені належними і допустимими доказами.
З урахуванням наведеного, а також принципу участі обох батьків у утриманні дитини, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів та визначити їх у сумі 13 000 грн. щомісячно, що є більш співмірним із встановленими витратами на утримання дитини, забезпечує баланс інтересів сторін та відповідає принципу справедливості.
При цьому, колегія суддів звертає увагу сторін на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом до статті 192 СК України.
Щодо стягнення додаткових витрат, скаржник зазначає, що позивачка не надала докази того, що нею взагалі здійснювалась оплата будь – чого, що має відношення до поставленого дитині 08.02.2023 діагнозу та не надає докази медичних документів, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини, тому суд мав відмовити в цій частині позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю. 
Проте в цій частині доводи скарги є безпідставними та необґрунтованими. 
Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі No 183/1679/17 (провадження No 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі No 756/4947/17-ц (провадження No 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі No 521/16268/18 (провадження No 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі No 607/12170/20 (провадження No 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19).
Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовувати відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою, тощо.
Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки.
Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 додаткові прогнозовані витрати на оплату, посилаючись на те, що у їх сина діагностували Синдром дефіциту уваги, що підтверджується Довідкою невролога від 08.02.2023. Для запобігання загострення хвороби дитина повинна приймати медичні препарати, призначені лікарем в довідці.
Відповідно до консультації невропатолога від 10.03.2023 Медичного нейродіагностичного центру доктора ОСОБА_7 сину сторін підтвердили діагноз синдром дефіциту уваги з мінімальною мозковою дисфункцією.
Лікарем було рекомендовано Магне В6, ЕЕГ, консультацію нейропсихолога, консультація психолога, дотримання режиму дня, фізичних навантажень та відпочинку, заняття спортом та допомога матері або тьютора (помічника) в навчанні.
Відповідно до цін Центру практичної нейропсихології Одеса, консультація нейропсихолога коштує 1600 гривень за консультацію. 
Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, районний суд дійшов вірного висновку про необхідність задоволення вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина на оплату медичних препаратів на суму 5 470 грн. та консультації нейропсихолога, яка коштує 1600 гривень.
Доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів понесення позивачкою витрат та недоведеність стану здоров`я дитини є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалам справи, оскільки стан здоров`я дитини та наявність відповідного діагнозу підтверджуються довідкою лікаря-невролога від 08.02.2023, яка міститься в матеріалах справи та була досліджена судом.
Посилання ОСОБА_2 на відсутність доказів фактичної оплати витрат, пов`язаних із лікуванням дитини є також необґрунтованими, враховуючи те, що такі витрати віднесені законом до категорії додаткових витрат на дитину, а відповідно до ст.185 СК України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення, як одноразово, так і періодично чи на постійній основі.
Безпідставними є і доводи ОСОБА_2 про те, що суд також повинен був відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки на підтвердження надання правової допомоги, позивачем не було надано до суду відповідного акту прийому – передачі послуг, що унеможливлює перевірку виконання адвокатом обумовлених договором робіт та надання послуг. 
Так, відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката на представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничоїд опомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов вірного висновку про доцільність стягнення з відповідача судових витрат згідно з Договором про надання правничої допомоги в розмірі 20 000,00 гривень.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо безпідставності стягнення витрат на правничу допомогу з мотивів відсутності акта приймання-передачі послуг є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та адвокатом Івановою Г.С. укладено договір про надання правової допомоги від 01 березня 2023 року. Відповідно до пункту 3.1 зазначеного договору за надання правової допомоги у цивільних правовідносинах, зокрема щодо стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар у фіксованому розмірі 40 000 грн (том І: а.с. 69-71). 
Таким чином, умовами договору визначено фіксований розмір винагороди, який не залежить від кількості складених процесуальних документів чи обсягу виконаних робіт, а тому сам факт відсутності окремого акта приймання-передачі послуг не може свідчити про недоведеність понесення витрат на правничу допомогу.
При цьому слід врахувати, що дана справа стосується стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, тобто є категорією сімейного спору, що потребує належного правового супроводу та значного процесуального навантаження.
Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі тривало з 24.03.2023 по 30.10.2025, тобто протягом тривалого часу, що обумовлювало необхідність систематичної участі представника позивача у судовому процесі, зокрема, адвокат позивача брала активну участь у судових засіданнях, подавала різні процесуальні документи, клопотання та запити, здійснювала представництво інтересів клієнта у суді, що свідчить про фактичне надання правничої допомоги у значному обсязі.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про стягнення витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, співмірним із характером спору, обсягом наданих послуг та частковим задоволенням позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру стягнутих аліментів, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні. 

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2025 рокузмінити в частині розміру стягнутих аліментів. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 13 000,00 (тринадцять тисяч) гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01.05.2026.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе