Справа № 650/3905/24
н/п 1-кп/766/124/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 року колегія Херсонського міського суду Херсонської області 
в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 , 
за участю прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за процедурою спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 12.04.2022 року за № 22022230000000070 , за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Зовля Ленкоранського району Азербайджанської Республіки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України 
в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент російської федерації (далі - рф) ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131(ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України. 
Зокрема, 20.02.2014 всупереч власним міжнародно-правовим зобов`язанням Російською Федерацією розпочато збройну агресію проти України шляхом порушення збройними силами рф порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і рф про статус та умови перебування Чорноморського флоту рф на території України від 28 травня 1997 року, для блокування військових частин Збройних Сил України.
У подальшому 24.02.2022 о 5 год. президентом рф ОСОБА_8 оголошено про початок «спеціальної військової операції» на території України. Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. збройними силами рф, що діяли за наказом керівництва рф, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, збройні формування рф, іррегулярні незаконні збройні формування та групи найманців, створені, підпорядковані, керовані та фінансовані рф (далі - військові формування рф), сухопутним шляхом вторглись на суверенну територію України з метою повалення конституційного ладу та захоплення державної влади України, зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Житомирській, Київській, Чернігівській, Херсонській, Миколаївській, Харківській, Сумській, інших областях та здійснили збройні напади на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, цивільні об`єкти, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також здійснюють окупацію окремих частин з числа вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до цього часу та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.
Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово окуповано Скадовський район, а також частину інших населених пунктів на території Херсонської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які наданий час контролюються та утримуються російськими військами, тим самим, вчинили дії по усуненню законних органів державної влади та місцевого самоврядування, що діяли на вказаних територіях.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України № 309 від 22.12.2022, вся територія Скадовського району Херсонської області з 24.02.2022 тимчасово окупована рф.
Таким чином, дії рф проти України, які тривають з 2014 року підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314, а тому їх слід кваліфікувати саме як акт агресії рф проти України.
У зв`язку з цим указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024 продовжено з 14.05.2024 строком на 90 діб.
При цьому, ОСОБА_7 (на прізвисько « ОСОБА_9 »), перебуваючи на посаді провідного інженера технічної охорони Скадовського районного відділення Управління поліції охорони в Херсонській області (проходив службу в органах внутрішніх справ з 17.12.1983 по 06.08.2014, звільнений з органів внутрішніх справ України, у відставку ст. 65 «А» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України з посади начальника Скадовського міжрайонного відділення Управління Державної служби охорони при УМВС України в Херсонській), маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшої окупації російською федерацією Скадовського району Херсонської області, а також частини інших населених пунктів на території Херсонської області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Херсонської області, зокрема, на території Скадовського району Херсонської області системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронних, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 09.03.2022 (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) і до теперішнього часу, в період проведення військових дій на території Херсонської області, перебуваючи в м. Скадовську Херсонської області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме:
-з 09.03.2022 (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи у м. Скадовськ Херсонської області проводив вербування (агітацію), підбір, серед громадян України, тобто серед колишніх співробітників поліції та мешканців Скадовського району Херсонської області щодо працевлаштування до органів поліції окупаційної влади рф, та приймав активну участь в організації та проведенні зборів, які 20.05.2022 (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) проходили у приміщенні Скадовського районного відділення Управління поліції охорони в Херсонській області, за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Незалежності, буд. 82, щодо організації порядку роботи органів поліції окупаційної влади рф на території м. Скадовська та Скадовського району Херсонської області;
- надавав допомогу представникам окупаційної влади рф у виявлені проукраїнських активістів, зокрема 09.05.2022 (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) у приміщенні Скадовського районного відділення Управління поліції охорони в Херсонській області надавав представникам окупаційної влади рф доступ до камер відеоспостереження розташованих у м. Скадовську з метою встановлення особи проукраїнського активіста.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння умисне вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану.
ІI. Застосовані судом правові процедури.
Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia)
Вказане кримінальне провадження здійснювалось за відсутності ОСОБА_7 у зв`язку з його ухиленням від органу досудового розслідування та суду.
Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 16.07.2024 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування відносно  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні № 22022230000000070 від 12.04.2022 року.
Під час досудового розслідування повістки про виклик  ОСОБА_7 та повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також додатково шляхом надіслання та отримання ОСОБА_7 за допомогою месенджеру «Whatsapp», текстових повідомлень про підозру та виклики.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.03.2025 року кримінальне провадження № 22022230000000070 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, надано дозвіл на здійснення провадження відповідно до ч.3 ст.323 КПК України, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).
Повідомлення, виклики та процесуальні документи відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювались усіма можливими способами, зокрема шляхом оприлюднення їх у газеті "Урядовий кур`єр", офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та Херсонського міського суду Херсонської області, врученням захиснику, що відповідає встановленим вимогам кримінального процесуального законодавства.
IІІ. Позиція сторін кримінального провадження
Прокурор в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 2 ст. 55 КК України позбавити ОСОБА_7 права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах України та в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування строком на 3 роки. На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «майор міліції».
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 вважав недоведеною винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, оскільки на його думку, стороною обвинувачення не було доведено, без розумного сумніву, вину обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченню, а саме не доведено добровільності дій обвинуваченого та наявності умислу на шкоду суверенітету та обороноздатності України, не зазначено конкретні дії, які об`єктивно спричинили тяжкі наслідки. Також вважав, що обвинувачений не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Просив винести виправдувальний вирок. 
ІV. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення
Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7  повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, а саме:
- протоколом негласного зняття інформації з електронної інформаційної системи від 17.06.2022, з додатком у виді оптичного DVD-R диску, відповідно до якого зафіксовано обставини державної зради ОСОБА_7 , яким зафіксовано розмови за номером телефону НОМЕР_1 , що користується ОСОБА_7 , та задокументовано його  розмови щодо організації роботи райвідділу поліції під керівництвом окупаційної влади, встановлення нової структури роботи та організації нових правил та порядку, участь в пошуку та підбору осіб з метою їх працевлаштування до органів поліції окупаційної влади;
- протоколом негласного зняття інформації з електронної інформаційної системи від 17.06.2022, з додатком у виді оптичного DVD-R диску, відповідно до якого зафіксовано обставини державної зради ОСОБА_7 , яким зафіксовано розмови за номером телефону НОМЕР_1 , що користується ОСОБА_7 , з різними представниками окупаційної влади та задокументовано його  розмови щодо надавання представникам окупаційної влади рф доступ до камер відеоспостереження розташованих у м. Скадовську з метою встановлення особи проукраїнських активістів;
- висновком судової портретної експертизи від 05.06.2024 № СЕ-19/106-24/7004-ФП відповідно до якого підтверджено, що відеоматеріали, зафіксовані в протоколах огляду від 26.03.2024 зображена одна й сама особа, яка також збігається з фотокарткою, що міститься у заявах на видачу паспорта ОСОБА_7 ;
- висновком судової експертизи звукозапису від 13.05.2024 №61/4, відповідно до якого підтверджено, що аудіозаписи, зафіксовані в протоколах негласного зняття інформації з електронної інформаційної системи зафіксовано розмови однієї й самої особи, а саме: ОСОБА_7 ;
- протоколом огляду від 18.07.2024 року аудіозапису, з додатком у виді оптичного DVD-R диску, на якому зафіксовано розмова громадян під час наради щодо організації функціонування системи місцевих органів та переходу роботи районного центру під керівництво військово-цивільної адміністрації окупаційної влади;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання, з додатком у виді оптичного DVD-R диску, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав за фотокартками обвинуваченого ОСОБА_7 ;
- протоколом огляду оптичних носіїв інформації від 18.07.2024 року, на яких зафіксовані події під час мітингу проти окупаційних сил рф, що відбувся 16.03.2022 у м. Скадовськ Херсонської області перед будівлею міської ради;
- протоколами огляду відкритого ресурсу мережі Інтернет у відеохостингу "Youtube" від 26.03.2024 року , з додатком у виді оптичного DVD-R диску, де міститься відеофайл з назвою "Vagif & Elvina Банкет часть 1". Зі змісту відеофайлу вбачається, що особа чоловічої статі, зовні схожа на ОСОБА_7 перебуває на святковому заході;
- протоколом огляду документу від 02.05.2024, у якому зафіксовано, що ОСОБА_7 є громадянином України;
- протоколом огляду інформації вилученої у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» від 10.06.2024, в якому зафіксовано, що ОСОБА_7 у період з 24.02.2022 по 10.05.2022 перебував в районі покриття базових станцій мобільного зв`язку розташованих у м. Скадовськ Херсонської області та мав контакти з представниками окупаційної влади рф;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , отриманими під час його допиту на досудовому слідстві, хід і результати якого фіксувались за допомогою відеофііксації. Вказаний відео запис допиту свідка було досліджено в судовому засіданні, що відповідає п. 11 ст. 615 КПК України. Згідно з показами вказаного свідка, останній зазначив, що під час окупації м.Скадовьк Херсонської області, місцевими мешканцями був організований проукраїнський мирний мітинг, на якому він був присутній. Бачив там ОСОБА_12 , якого місцеві називають "дядя Боря", він знімав все на камеру. Після мітингу свідок був затриманий російськими військовими, його відвезли в невідомому напрямку, потім довго допитували з приводу його політичної позиції, мітингу, погрожували фізичною розправою, змушували написати зізнання, а коли його відпустили, бачив як в сусідньому кабінеті стояв ОСОБА_13 біля з військовими та мирно спілкувався з ними та показував їм відео з проукраїнського мітингу. При цьому ОСОБА_7 розповідав про обставини мітингу, показував щось на екрані, називав когось "бандеровець";
- показаннями свідка ОСОБА_14 , отриманими під час його допиту на досудовому слідстві, хід і результати якого фіксувались за допомогою відеофііксації. Вказаний відео запис допиту свідка було досліджено в судовому засіданні, що відповідає п. 11 ст. 615 КПК України. Згідно з показами вказаного свідка, останній зазначив, що він працював помічником чергової частини у військовій частини НОМЕР_2 . 24.02.2022 року вони отримали команду виїхати в сторону м. Скадовськ для організації руху супротиву. Особисто бачив, як ОСОБА_7 без примусу, погроз йшов до райвідділку разом з російськими окупантами та відчиняв їм двері Скадовської поліції. Свідок зазначив, що його було затримано російськими військовими, потім його відвезли до райвідділу, де довго катували та допитували ,вимагали піти на співпрацю. Коли його черговий раз відводили до камери, бачив ОСОБА_7 , який спокійно стояв біля кабінету та казав російському військовому: "що, знову знайшли укропа - диверсанта". Від інших мешканців знає, що ОСОБА_7 багато допомагав російським окупантам, показував де мешкають українські патріоти та військовослужбовці, потім всіх цих осіб катували;
- протоколом впізнання зі свідком ОСОБА_15 , відповідно до якого свідок за фотокартками впізнав ОСОБА_7 як особу який відчиняв двері райвідділу російським військовим;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , отриманими під час його допиту на досудовому слідстві, хід і результати якого фіксувались за допомогою відеофііксації. Вказаний відео запис допиту свідка було досліджено в судовому засіданні, що відповідає п. 11 ст. 615 КПК України. Згідно з показами вказаного свідка, останній зазначив, що наприкінці травня 2022 року йому телефонував ОСОБА_7 , який попросив його прийти до Скадовського райвідділу для розмови, коли він прийшов туди, він наказав йому організувати забезпечення телефонного звязку в райвідділу, який вже був під порядкуванням російської влади, на що свідок зазначив, що це неможливо здійснити через технічні складнощі;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , отриманими під час його допиту на досудовому слідстві, хід і результати якого фіксувались за допомогою відеофіксації. Вказаний відео запис допиту свідка було досліджено в судовому засіданні, що відповідає п. 11 ст. 615 КПК України. Згідно з показами вказаного свідка, останній зазначив, що він працював в поліції охорони на посаді водія групи затримання, під час окупації м. Скадовськ він ще деякий час продовжував працювати та виконувати свої функції. В цей час ОСОБА_7 став дуже часто з`являтись в приміщенні Скадовського районного відділення Управління поліції охорони в Херсонській області, в нього зявився там кабінет, до нього постійно приходили російські військові, ОСОБА_7 займався підбором кадрів до окупаційних органів влади, в тому числі до поліції. Також свідок зазначив, що ОСОБА_7 і йому пропонував посаду в російській поліції, агітував за російську владу;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.08.2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 серед фотокарток впізнав ОСОБА_7 
- показаннями свідка ОСОБА_18 , наданими під час судового засідання, в ході яких свідок повідомив, що до окупації ОСОБА_7 працював в державній службі охорони. Місто Скадовськ було забезпечено системою відеоспостереження під назвою «Безпечне місто», яке включало в себе наявність камер спостереження за територією міста, доступ до цієї системи відеоспостереження мав ОСОБА_7 . Під час окупації за вказівкою ОСОБА_7 працівники охорони слідкували через систему відеоспостереження за ситуацією в місті Скадовськ, та при виявленні нестандартної ситуації чи появи скупчення людей, мали доповідати російським військовим обстановку. Державна служба охорона займалась охороною територію порту також. Свідок також зазначив, що під час окупації він часто бачив як ОСОБА_7 супроводжує російських військових на територію порту. Також свідку відомо, що під час окупації ОСОБА_7 активно займався підбором працівників в російську службу, активно агітував колишніх працівників поліції та працівників охорони отримувати російські паспорти та переходити на роботу до російської поліції. 
V. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, а фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 року) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані стороною захисту.
Суб`єктом злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 111 КК України, може бути лише громадянин України. 
Відповідно до ст. 111 КК України державна зрада це діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Однією з форм державної зради є перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту.
Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту, та є закінченим злочином з того моменту, коли громадянин України виконав в інтересах ворога певні дії на шкоду України. У конкретних випадках цей злочин може полягати в добровільному зайнятті посади в незаконних органах влади на окупованих територіях, участь у будь-яких воєнізованих ворожих формуваннях, передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням агресора або провадження господарської діяльності у взаємодії з ворогом, наданні засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги.
Вчиняючи державну зраду, винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, і бажає цього.
Перехід на бік ворога є закінченим злочином з того моменту, коли громадянин України виконав в інтересах ворога певні дії на шкоду України. У тому числі об?єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 111 ККУ, у формі «переходу на бік ворога в умовах воєнного стану» можлива у випадку вчинення громадянином України в інтересах ворожої держави завдань, які становлять необхідність для становлення та функціонування окупаційної адміністрації та інших органів влади.
Наведеними вище діями ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога, тобто надав безпосередню допомогу військам російської федерації, які окупували частину Херсонської області та з якою Україна перебуває в умовах збройного конфлікту. Таким чином сприяв представникам окупаційній адміністрації, зс рф у проведенні підривної діяльності на території України, що полягало у створенні умов для функціонування на території України іноземного військового формування, окупаційної адміністрації.
Таким чином, всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду дійти однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушень передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.
Посилання захисника на відсутності доказів наявності шкоди, спричиненої діями ОСОБА_7 суд відхиляє оскільки формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України» визначає суб`єктивну спрямованість дій винного, однак не є характеристикою суспільно небезпечних наслідків діяння. Факт заподіяння вказаної шкоди не має значення для кваліфікації діяння за ст. 111 КК (постанова Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.12.2025 справа №127/7019/24).
Аналізуючи, чи наявна у діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознаки добровільності, суд враховує постанову Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №638/5446/22, провадження №51-4092км23, відповідно до якої зазначено, що в кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України.
Посилання сторони захисту щодо відсутності доказів добровільності дій ОСОБА_7 , суд відхиляє виходячи з того, що на свідомий і добровільний характер дій обвинуваченого вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість у часі та подальший розвиток.
Показання допитаних судом свідків підтверджують добровільність дій ОСОБА_7 та не доведеність існування будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до останнього застосовувалися заходи фізичного та/або психічного примусу, внаслідок застосування якого ОСОБА_7 вимушено здійснював допомогу представникам окупаційної влади на шкоду Україні.
Що стосується доводів захисника щодо можливої «необізнаності» обвинуваченого про обвинувачення щодо нього та здійснення розгляду судом:
Як вбачається з матеріалів провадження, на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 10.07.2024 року досудове розслідування відносно ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні № 22022230000000070 здійснювалося в порядку спеціального досудового розслідування, а судовий розгляд відповідно до ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 04.03.2025 року- у спеціальному судовому провадженні.
Також з матеріалів провадження слідує, що орган досудового розслідування здійснював повідомлення відносно ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаним кримінальним провадженням шляхом оприлюднення відповідної інформації як на сайті Генеральної прокуратури України, так і на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Також стороною обвинувачення вживались додаткові заходи щодо належного повідомлення обвинуваченого шляхом здійснення викликів та направлення повісток через мобільний застосунок «WhatsApp» за номером, що належить ОСОБА_7 . Аналогічно орган досудового розслідування оприлюднив інформацію щодо пред`явленої підозри.
Верховний Суд неодноразово в своїх рішенням аналізував порядок спеціального досудового розслідування та судового провадження. Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2024 року (справа № 415/2182/20) зазначено, що законодавець дозволяє розгляд справи судом за відсутності обвинуваченого (in absentia), тобто застосування процедури спеціального судового провадження на підставі ч. 3 ст. 323 КПК. Означена процедура застосовується судом за клопотанням прокурора за умови підтвердження, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження.
Так законодавець врегулював здійснення процедури in absentia, зокрема порядок повідомлення особи, яка переховується на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.
Частиною 1 ст. 297-5 КПК передбачено, що повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.
Приписами абз. 6 ч. 3 ст. 323 КПК встановлено, що повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.
Повідомлення ОСОБА_7 про призначені судові засідання здійснювалося шляхом публікацій в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті відповідного суду, а копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК направлялися захиснику. Наявні у справі документи суд визнає такими, що свідчать про обізнаність ОСОБА_7 щодо розпочатого кримінального провадження стосовно нього. Своїм правом взяти участь у розгляді кримінального провадження він не скористався і будь-яких клопотань з цього приводу до суду не направляв.
Таким чином, зважаючи на специфіку спеціального досудового розслідування та судового провадження (in absentia), суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування та судом були вжиті всі передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження.
VI. Призначення покарання.
Згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами відповідно до вимог ст.50 КК України.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При призначенні певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкціях ч.2 ст. 111 КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого та спричинені наслідки.
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він є раніше не судимою особою; відомості про наявність утриманців відсутні; дані про його перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, перебуває у розшуку з 04.07.2024 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України, згідно якої - юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Тож, враховуючи наведене, зважаючи на те, що ОСОБА_7 переховується від суду, з урахуванням тяжкості і обставин вчиненого кримінального правопорушення, їх невідворотних наслідків, відсутності обставин, що пом`якшують, та обтяжують покарання обвинуваченого, з урахуванням особи обвинуваченого, який є раніше не судимою особою, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченого покарання в межах санкцій ч.2 ст. 111 КК України, у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до ч.2 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Враховуючи наведене, суд погоджується з позицією прокурора про необхідність позбавлення на підставі ч. 2 ст. 55 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах України та в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, строком на 3 роки.
Крім того, відповідно до ст. 54 КК України, засуджена особа за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
На підставі ст. 54 КК України суд вважає необхідним також позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «майор міліції».
Підстав для застосування статей 69 та 75 КК України в даному кримінальному провадженні не встановлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд, одночасно із ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11.07.2024 року на майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_7 з метою забепечення конфіскації, а саме: на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, 2016 р.в., н/з НОМЕР_3  підлягає залишенню без змін до виконання вироку суду в частині конфіскації майна.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у повному обсязі.
Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст. 111 КК України і призначити йому покарання: у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 2 ст. 55 КК України позбавити  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах України та в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, строком на 3 роки.
На підставі ст. 54 КК України позбавити  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спеціального звання «майор міліції».
Початок строку відбування покарання у вигляді позбавлення волі  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1  рахувати з дня його затримання та приведення вироку до виконання.
Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади рахувати з моменту відбуття основного покарання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Королівського районного суду м. Житомира від 10.07.2024 року - залишити без змін до набрання вироку законної сили.
Арешт, накладений yxвaлою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11.07.2024 року, на належне ОСОБА_7 майно, а саме: на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, 2016 р.в., н/з НОМЕР_3 - залишити без змін до приведення вироку до виконання в частині конфіскації майна.
Стягнути з   ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 18932 гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції, з дотриманням правил, передбачених ст.399 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити/надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя	ОСОБА_1  	

Суддя           ОСОБА_2 

Суддя           ОСОБА_3