П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2075/26	

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,
повний текст судового рішення
складено 30.03.2026, м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В., 
за участю секретаря: Мунтян С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 у справі №400/2075/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
27.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за березень-квітень, червень 2023 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок матеріального забезпечення ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за березень-квітень, червень 2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що внаслідок отриманих поранень, пов`язаним із захистом Батьківщини, він проходив лікування. Однак, Військовою частиною НОМЕР_1 не виплачено передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткової винагороди за березень-квітень, червень 2023 року.
Відповідач – Військова частина НОМЕР_1 з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими зазначаючи про те, що позивачем не подано довідки ВЛК у якій зазначено, що поранення (контузія, травма, каліцтво, захворювання), пов`язане із захистом Батьківщини. У поданих позивачем довідках від 21.06.2023 №4345, від 19.11.2023 №4249/3 встановлено причинний зв`язок травми, захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Як зауважує Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 в сумі 63 333 грн. 33 коп. (додаткова винагорода із розрахунку 100 000грн. за період з 12.04.2023 по 30.04.2023, 19 днів); за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 в сумі 100 000 грн. (додаткова винагорода із розрахунку 100 000грн за період з 01.05.2023 по 31.05.2023, 31 день); за період з 01.06.2023 по 30.06.2023 в сумі 20 000 грн. (додаткова винагорода із розрахунку 100 000грн за період з 01.06.2023 по 06.06.2023, 6 днів).
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 у справі №400/2075/26 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за березень 2023 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за березень 2023 року, в частині нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за березень 2023 року, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання здійснити нарахування за періоди: квітень, травень та червень 2023 року, - відмовлено.
Приймаючи означене рішення в частині відмови в задоволенні позову окружний адміністративний суд вказав, що позивачем не підтверджено належними доказами перебування на стаціонарному лікуванні у квітні 2023 року, а в травні та червні ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні. При цьому, за період з 06.06.2023 по 14.06.2023 додаткова винагорода не підлягає виплаті, оскільки позивач перебував на стаціонарному лікуванні з причин не пов`язаних із поранням. 
Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції не розглянуто його клопотання про витребування доказів. Також, скаржник відмічає, що 02.03.2023 він отримав мінно-вибухову травму, акуботравму. У зв`язку з чим, у період 04.03.2023 по 08.03.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у медичній роті Військової частини НОМЕР_1 . У подальшому, ОСОБА_1 проведено повторний медичний огляд, за результатом якого військовослужбовця направлено на стаціонарне лікування до Військової частини НОМЕР_2 . На думку позивача, лікарі навмисно перервали лікування або не лікували ОСОБА_1 , щоб потім направити його до лікарні не як особу, що отримала поранення., а як такого, що захворів. Після лікування ОСОБА_1 продовжив проходження військової служби та, у результаті чого, 20.05.2023 отримав мінно-вибухову травму та сліпе осколочне поранення підошовної поверхневої стопи. У зв`язку з чим, у період з 21.05.2023 по 24.05.2023 проходив лікування у Комунальному некомерційному підприємстві «Міської клінічної лікарні № 4» Дніпровської міської ради, з 24.05.2023 по 06.06.2023 у Комунальному некомерційному підприємстві «Уманська центральна районна лікарня» Уманської сільської ради, з 06.06.2023 по 14.06.2023 у Військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_1 . У виписці Військової частини НОМЕР_3 із картки стаціонарного хворого № 1305/361 зазначено, що для подальшого лікування переведений з Комунальному некомерційному підприємстві «Уманська центральна районна лікарня» Уманської сільської ради в зв`язку з пораненням і іншими супутніми хворобами. Однак, Військовою частиною НОМЕР_1 враховано означене як хворобу, а не як поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступне. 
Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що 24.02.2022 відбулась повномаштабна військова агресія російської федерації на територію України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Президентом України 24.02.2022 видано Указ №69/2022 «Про загальну мобілізацію».
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 військову службу проходить у Військовій частині НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що 02.03.2023 під час бойових дій поблизу населеного пункту Водяне Донецької області, виконуючи військовий обов`язок із захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, внаслідок ворожого танкового обстрілу, травмовано старшого навідника 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї НОМЕР_4 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 . 
Означене підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15.04.2023 №3670, медичною карткою форми №100, актом службового розслідування.
В результаті отриманої травми позивач у період з 04.03.2023 по 08.03.2023 проходив стаціонарне лікування, що підтверджується копією виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. 
Також, з матеріалів справи убачається, що 20.05.2023 під час бойових дій в районі населеного пункту Водяне Донецької області, виконуючи військовий обов`язок із захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, внаслідок ворожого мінометного обстрілу, поранено стрільця – помічника гранатометника 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 .
Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 16.07.2023 №8208, медичною карткою форми №100, актом службового розслідування.
В результаті отриманої травми позивач у період з 06.06.2023 по 14.06.2023 проходив стаціонарне лікування, що підтверджується копією виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1305/361.
У виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1305/361, зокрема, зазначено стан після ВТ (20.05.2023) сліпого осколкового поранення підошвинної поверхні правої стопи. 
Як убачається з медичної характеристики від 24.12.2023 №14275, складної уповноваженими особами Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 надавалась допомога у ЛСБ Карлівка 02.03.2023, автомобільним транспортному доставлений у медичну роту Військової частини НОМЕР_1 , де знаходився на лікуванні з 04.03.2023 по 08.03.2023, автомобільним транспортному доставлений у КНП «КМЛ№17» м.Кривий Ріг, де знаходився на лікуванні з 07.03.2023 по 23.03.2023, автомобільним транспортом доставлений у Військову частину НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , де знаходився на лікуванні з 06.06.2023 по 14.06.2023.
Уважаючи порушеним своє право на отримання належного розміру додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я позивачем до Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України скеровано відповідні скарги. 
Не отримавши відповідей на такі звернення ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі №400/486/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 05.12.2023.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.12.2023.
Не отримавши належного розміру додаткової грошової винагороди позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Особливістю спірних правовідносин є те, що вони виникли під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Так, у зв`язку з повномаштабною військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію. 
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Пунктом 1 названого рішення Уряду (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, Міністром оборони України прийнято рішення - окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, яким серед іншого у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включати військовослужбовців, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 № 402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).
Як установлено колегією суддів, 02.03.2023 під час бойових дій поблизу населеного пункту Водяне Донецької області, виконуючи військовий обов`язок із захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, внаслідок ворожого танкового обстрілу, травмовано старшого навідника 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 . 
Означене підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15.04.2023 №3670, медичною карткою форми №100, актом службового розслідування.
В результаті отриманої травми позивач у період з 04.03.2023 по 08.03.2023 проходив стаціонарне лікування, що підтверджується копією виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. 
Апеляційний адміністративний суд вказує, що Миколаївським окружним адміністративним судом у вищенаведеній частині правовідносин позов ОСОБА_1 задоволено. 
Рішення в означеній частині правовідносин не оскаржується.
Скаржник вказує, що 08.03.2023 ОСОБА_1 виписувався з незначними поліпшеннями та рекомендованим повторним оглядом. Після повторного огляду, у зв`язку з відсутністю позитивної динаміки у лікуванні, його направлено на стаціонар до Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 . Після лікування ОСОБА_1 повернувся до Військової частини НОМЕР_1 . 
Як стверджує позивач, лікарі умисно перервали лікування або не лікували ОСОБА_1 , щоб потім направити його до лікарні не як особу, що отримала поранення, а як такого, що захворів.
Такі припущення позивача суд апеляційної інстанції уважає безпідставними, оскільки жодних доказів на їх підтвердження матеріали справи не містять. 
До того ж, слід вказати, що предметом даного спору є бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати в повному обсязі додаткової грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні, а не названі ОСОБА_1 дії лікарів.
Крім того, слід також вказати, що в судовому засіданні 07.05.2026 під час апеляційного перегляду справи адвокатом Михайленком Д.П. зазначено, що в період з 21.03.2023 по 07.04.2023 ОСОБА_1 у лікувальних закладах не перебував, а виконував бойові завдання. 
За таких підстав, оскільки у період з 21.03.2023 по 07.04.2023 ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у медичних закладах не перебував колегія суддів уважає правильним висновок окружного адміністративного суду в досліджуваній частині правовідносин. 
Стосовно перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні з 06.06.2023 по 14.06.2023 суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Так, 20.05.2023 під час бойових дій в районі населеного пункту Водяне Донецької області, виконуючи військовий обов`язок із захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, внаслідок ворожого мінометного обстрілу, поранено стрільця – помічника гранатометника 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 .
Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 16.07.2023 №8208, медичною карткою форми №100, актом службового розслідування.
В результаті отриманої травми позивач у період з 06.06.2023 по 14.06.2023 проходив стаціонарне лікування, що підтверджується копією виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1305/361.
У виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1305/361, зокрема, зазначено стан після ВТ (20.05.2023) сліпого осколкового поранення підошвинної поверхні правої стопи. 
Як убачається з медичної характеристики від 24.12.2023 №14275, складної уповноваженими особами Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 автомобільним транспортом доставлений у Військову частину НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , де знаходився на стаціонарному лікуванні з 06.06.2023 по 14.06.2023.
Установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені судом першої інстанції в оскаржуваному рішення висновки стосовно того, що ОСОБА_1 не має права на отримання спірної додаткової винагороди за період з 06.06.2023 по 14.06.2023.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відтак, у зв`язку із тим, що викладені Миколаївським окружним адміністративним судом у рішенні від 30.03.2026 у справі №400/2075/26 висновки в частині, що стосуються періоду з 06.06.2023 по 14.06.2023 не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне скасувати таку частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст.308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 у справі №400/2075/26 скасувати в частині, що стосується періоду з 06.06.2023 по 14.06.2023.
Прийняти у відповідній частині нове судове рішення.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні з 06.06.2023 по 14.06.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні з 06.06.2023 по 14.06.2023.
В іншій частині вимог апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 у справі №400/2075/26 – без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено та підписано колегією суддів 12.05.2026.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Н.В. Вербицька