Справа № 336/759/26
Пр. 1-кп/336/871/2026
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 року       м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026082320000020 від 03.01.2026, що надійшло до суду на підставі обвинувального акту, складеного відносно:
ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Васинівка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, який отримав середню спеціальну освіту, працевлаштований у ФГ «Спайдер» на посаді тракториста-камбайнера, не одруженого, на утриманні дітей та інших осіб не має, зареєстрований за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с.Васинівка (за даними паспорта повна адреса не вказана), фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, - 
за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України,
разом із угодою про визнання винуватості від 28.01.2026, укладеною між прокурором та підозрюваним, за участі захисника підозрюваного,
за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И В:
У підготовчому судовому засіданні учасники кримінального провадження заявили клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України, укладеної 28.01.2026, згідно з умовами якої ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість і щиро кається у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема, має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього кодексу, а тому ухвалою суду від 30.01.2026 призначено підготовче судове засідання у даному провадженні.
За змістом угоди про визнання винуватості та обвинувального акту ОСОБА_3 органом досудового розслідування обвинувачується в такому:
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 приблизно в грудні 2024 року у денний час, більш точного часу та дати в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись на території власного подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов 453 патрони різного калібру, а саме 10 патронів калібру 7,62х54мм, 301 патрон калібру 5,45х39мм, 1 патрон калібру 12,7х99мм, 1 патрон калібру 12,7х108мм, 140 патронів калібру 5,45х39мм. 
У подальшому ОСОБА_3 , діючи всупереч вимог п.12 інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року, відповідно до якого придбання, зберігання та носіння бойових припасів здійснюється на підставі дозволу відповідного органу Національної поліції, маючи умисел, направлений на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, вибухових речовин та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, - шляхом привласнення знайденого придбав вказані патрони шляхом привласнення знайденого, чим здійснив придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу. 
Після цього ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, переніс вказані патрони у гаражне приміщення, розташоване на території його домоволодіння, де зберігав їх без передбаченого законом дозіволу до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції, а саме до 12.01.2026.
Крім того, приблизно у січні 2025 року, більш точного часу та дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1 , виявив полімерне відро із вмістом пороху та текстильний виріб у вигляді мішка бежево-олтвкового кольору із вмістом пороху.
Після цього, ОСОБА_3 , діючи всупереч вимог п.12 вищезазначеної Інструкції, маючи умисел на придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, придбав порох шляхом привласнення знайденого, чим здійснив придбання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу. 
Після цього, ОСОБА_6 переніс знайдений ним порох за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 та розмістив його у приміщенні гаражу разом з раніше придбаними патронами та тим самим почав незаконно зберігати вибухову речовину, до моменту її виявлення та вилучення працівниками поліції, а саме 12.01.2026.
В подальшому, 12.01.2026, в період часу з 11 години 06 хвилин до 12 години 08 хвилин працівниками поліції проведено обшук на підставі ухвали Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 08.01.2026 за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого в приміщенні гаражу були виявлені та вилучені: 10 патронів калібру 7,62х54мм, 301 патрон калібру 5,45х39мм, 1 патрон калібру 12,7х99мм, 1 патрон калібру 12,7х108мм, 140 патронів калібру 5,45х39мм, полімерне відро із вмістом пороху та текстильний виріб у вигляді мішка бежево-оливкового кольору із вмістом пороху.
Згідно з даними висновку експерта № СЕ-19/108-26/650-БЛ від 19.01.2026, надані на дослідження 10 предметів схожих на патрони, є боєприпасами бойової нарізної вогнепальної стрілецької зброї – гвинтівочними патронами промислового виготовлення калібру 7,62х54R з кулями зі сталевим осереддям. Патрони придатні до стрільби.
Згідно з даними висновку експерта №СЕ-19/108-26/652-БЛ від 15.01.2026, надані на дослідження 301 предмет, схожі на патрони, є боєприпасами нарізної вогнепальної стрілецької, з яких: 200 патронів є бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39мм, промислового виробництва СРСР, що споряджені трасуючими кулями; 101 патрон є бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39мм, промислового виробництва СРСР, що споряджені кулями із сталевим осердям.
Вказані патрони призначені для стрільби з автоматів Калашникова зразка 1974 року («АК-74», «АКС-74», «АКС-74У»), ручних кулеметів Калашникова зразка 1974 року («РПК-74», «РПС-74») та інше. Патрони придатні до стрільби.
Згідно з даними висновку експерта №СЕ-19-108-26/653-БЛ від 19.01.2026 надані на дослідження два предмети схожі на патрони, є боєприпасами - бойовими гвинтівково-кулементими патронами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї великого калібру, а саме:
-з маркуванням «LC 20» калібру 12,7х99мм NATO. 50 BMG) промислового виробництва (Lake City Army Ammunition Plant (LCAAP) США), призначеними для стрільби з великокаліберної нарізної вогнепальної стрілецької зброї калібру 12,7х99мм (кулеметів Browning M2, ХМ312, МАС-58, снайперських гвинтівок Armalite AR-50, Barret M95, М500 та ір); 
-з маркуванням «*188*Г» калібру 12.7х108мм, промислового виробництва (СРСР) з бронебійно-запалювальною кулею, призначеним для стрільби з великокаліберної нарізної вогнепальної стрілецької зброї калібру 12,7х108мм (кулеметів ДШК, НСВ «Утес», Корд та ін.).
Складові частини досліджуваних патронів придатні для забезпечення проведення пострілу.
Згідно з даними висновку експерта №СЕ-19/108-26/654-БЛ від 21.01.2026 надані на дослідження 140 предметів схожих на патрони є боєприпасами нарізної вогнепальної стрілецької, з яких: 88 патронів є бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39мм, промислового виробництва СРСР, що споряджені трасуючими кулями; 52 патрони є бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39мм промислового виробництва СРСР та України, що споряджені кулями зі сталевим осердям.
Вказані патрони призначені для стрільби з автоматів Калашникова зразка 1974 року («АК-74», «АКС-74», «АКС-74У), ручних кулеметів Калашникова зразка 1974 року («РПК-74», «РПКС-74») та інше. Патрони придатні для стрільби.
Згідно з даними висновку експерта №СЕ-19/108-26/651-ФХВР від 21.01.2026 надана на дослідження речовина у вигляді циліндрів сірого кольору з металевим блиском в середині полімерного відра білого кольору є вибуховою речовиною. 
Вказана вибухова речовина в середині полімерного відра білого кольору є одноосновним нітроцелюлозним (бездимним) порохом. 
Надана на дослідження речовина у вигляді циліндрів чорного кольору в середині пошкодженого текстильного виробу у вигляді мішка бежево-оливкового кольору є одноосновним нітроцелюлозним (бездимним) порохом. 
У підготовчому судовому засіданні учасники кримінального провадження заявили клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України, укладеної 28.01.2026, згідно з умовами якої обвинуваченому роз`яснено зміст: ч.2 ст.473, ч.4 ст.394, ч.3 ст.424, ст.474, 476 КПК України. Ознайомившись із правами, обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КПК України, своїм підписом підтвердив згоду із умовами угоди, йому роз`яснені нормативні положення, крім того, наслідки затвердження угоди та її невиконання є зрозумілими.
Стороною обвинувачення умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, склад якого становить незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу,
Підписуючи зазначену угоду, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин вказаного кримінального правопорушення та правовою кваліфікацією за ч.1 ст.263 КК України.
Сторони цієї угоди під час підготовчого судового засідання підтверджують, що її укладення є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав доведеним, та його правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України (в редакції, що відповідає даті вчинення кримінального правопорушення).
Зокрема, це виявляється у посяганні злочинної поведінки обвинуваченого на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованого кримінального правопорушення, а саме, громадську безпеку в частині убезпечення від порушення правил користування населенням вогнепальною зброєю і бойовими припасами. Загальнонебезпечні предмети при їх неконтрольованому поширенні становлять підвищену загрозу для суспільства, особливо в період дії воєнного стану. Тому встановлені спеціальні правила поводження зі зброєю, якими визначено, з якими з цих предметів громадяни взагалі не вправі вчиняти будь-яких дій, а які дії можна виконувати на підставі спеціального дозволу. Зокрема, з урахуванням кваліфікації дій обвинуваченого, ці правила визначені Положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року N576 та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 637/3077 від 07.10.1998.
Також зміст угоди відображає участь ОСОБА_3 у вчиненому злочині; спрямованість та реалізацію умислу обвинуваченого; направленість мотиву та інші значущі для кваліфікації за вказаною нормою кримінального закону обставини.
Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, а саме, обмеження їх права оскарження вироку згідно зі ст. 394, 424 КПК України. Підстави та порядок оскарження обвинувального вироку, яким затверджена зазначена угода в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст.394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч.3 ст.424 КПК України, роз`яснено і є зрозумілими.
Відповідно до ст.468, ч.4 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості, зокрема, щодо тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, кримінальне правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_3 беззаперечно визнав себе винним, згідно з вимогами ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судом встановлено, що прокурором враховано всі обставини, що мають бути взяті до уваги при укладенні угоди про визнання винуватості на виконання вимог ст. 470 КПК України.
Під час розгляду кримінального провадження, на підставі угоди про визнання винуватості, суд встановив, що сторонам відомо та зрозуміло таке:
1) відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладення та затвердження цієї угоди для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями ч.4 ст.394 та ч.3 ст.424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1, 4 пункту 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
2) обмеженнями відповідно до ч.4 ст.394 КПК України є право оскарження вироку суду першої інстанції на підставі цієї угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5-7 ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому, згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена;
3) обмеженнями відповідно до ч.3 ст.424 КПК України є право оскарження в касаційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судового рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5-7 ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому, згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена;
4) наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України. За угодою обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для його кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Обвинувачений під час розгляду провадження також підтвердив, що йому відомі і зрозумілі наслідки укладання цієї угоди у вигляді відмови від здійснення прав, передбачених п.1 ч.4 ст.474 КПК України, та, крім того: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, відповідно до статті 476 КПК України; 3) характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши дотримання вимог ст.472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, та не встановив процесуальних перешкод для її затвердження, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси. Також, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, натомість, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.
Суд враховує, що за своєю правовою природою угода про визнання винуватості являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів: з одного боку держави (публічний, або суспільний інтерес), з іншого - обвинуваченого.
Суспільний інтерес є абстрактним оціночним поняттям і в узагальненому виді являє собою інтерес суспільства або усередненого представника цієї спільноти, пов`язаний із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.
В даному кримінальному провадженні наявність суспільного інтересу обґрунтована сприянням у швидкому судовому провадженні, яке зможе забезпечити своєчасне та невідворотнє покарання обвинуваченого, а також добровільним повідомленням деталей вчиненого злочину.
Також, суд бере до уваги, що затвердження угоди істотно скорочує часовий проміжок від моменту скоєння кримінального правопорушення до ухвалення підсумкового рішення судом, зменшує строки судового розгляду, у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, а також витрати на забезпечення судового процесу, знижує навантаження на судові органи та прокуратуру.
Слід зазначити, що у контексті цього кримінального провадження суспільний інтерес полягає й у попередженні нових кримінальних правопорушень, що забезпечується шляхом призначення справедливого та достатнього покарання у відповідності до загальних засад КК України. Так, за приписами ч.2 ст.65 КК України більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить й із такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а його дії вірно кваліфіковані за вказаною нормою кримінального закону та полягають у незаконному носінні, зберіганні та придбанні бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу.
Склад злочину, визнаний сторонами кримінального провадження узгодженим, відповідає загальним положенням щодо чинності закону про кримінальну відповідальність у часі у її взаємозв`язку із положеннями про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі.
На виконання ч.7 ст.474 КПК України судом перевірено угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Так, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. Таких підстав для відмови судом не встановлено.
Тому суд дійшов висновку про те, що фактичні обставини, описані в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження самим обвинуваченим цих обставин та визнання ним своєї винуватості, дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання винуватості ОСОБА_3 .
Обставиною, передбаченою ст.66 КК України, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують відповідальність за змістом ст.67 КК України судом не встановлено.
Під час розгляду провадження встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, на обліках за станом здоров`я не перебуває, має задовільну характеристику за місцем проживання. 
Відповідно до умов угоди, сторони узгодили призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, із застосуванням ст.75 КК України, тобто, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та із визначенням обов`язків на підставі ст.76 КК України.
Згідно з роз`ясненнями п.12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 11.12.2012 №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч.3 ст.75 КК визначаються виключно судом. У зв`язку з цим визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховуються судом, про що зазначається в мотивувальній частині судового рішення, та не є підставою для відмови у затвердженні угоди.
Так, застосування підстав для визначення покарання відповідно до положень ст.69 КК України сторонами угоди не обумовлено.
Враховуючи особу ОСОБА_3 , виходячи з вимог ст.65 КК України, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (років), узгоджене сторонами угоди.
На підставі ст.75 КК України, суд із врахуванням встановлених обставин, а також узгодженої сторонами угоди можливості застосування положень ст.75 КК України, дійшов висновку про допустимість виправлення засудженого без відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, а також виконає визначені судом обов`язки. Відповідно, суд вважає за необхідне звільнити вказану особу від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік. Перелік обов`язків, які має виконувати обвинувачений, суд визначає відповідно до ч.1 ст.76 КК України.
За приписами ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Заходів забезпечення кримінального провадження у кримінальному провадженні застосовано не було. 
Майнова або моральна шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення спричинена не була, цивільний позов не заявлений.
Відповідно до ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.
На підставі ч.2 ст.124 КПК України, враховуючи ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у вказаній вище сумі.
Так, витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні складають 1 782,80 гривень (дві експертизи), 2 674,20 гривень (три експертизи), всього, - 11 588,20 гривень та підтверджені довідками про витрати, а саме, за проведення судових експертиз Запорізьким НДЕКЦ МВС України. Дані довідки досліджені судом.
Оскільки проведення по справі експертиз здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, документально підтверджені процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судових експертиз, мають бути стягнуті з обвинуваченого на користь держави. 
Суд вважає за необхідне вирішити питання щодо речових доказів по справі з урахуванням положень ст.100 КПК України.
Так, ч.1 ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, які були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. 
Крім того, за приписами ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, зокрема, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне знищити всі передані на зберігання в межах даного кримінального провадження речові докази, позаяк стороною обвинувачення наголошено (щодо патронів та пороху), що передання їх відповідній військовій частині неможливо, беручи до уваги умови та час їх зберігання до вилучення. Підстав для застосування спеціальної конфіскації судом не встановлено.
Керуючись ст. 98, 100, 118, 124, 174, 314, 373, 374, 394, 468, 469, 472, 474, 475, 476 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 28.01.2026, укладену між прокурором Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину, а також виконає обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: 
- періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази – 10 гільз з первинним пакуванням, 289 патронів, 12 гільз з первинним пакуванням, дві гільзи та дві кулі з первинним пакуванням, 124 патрони, 16 гільз з первинним пакуванням, полімерне відро білого кольору з речовиною у вигляді циліндрів сірого кольору з металевим блиском (одноосновний нітроцелюлозний (бездимний) порох, пошкоджений текстильний виріб у вигляді мішка бежево-оливкового кольору, всередині якого знаходиться речовина у вигляді циліндрів чорного кольору (одноосновний нітроцелюлозний (бездимний) порох, з первинним пакуванням, що перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області, - знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП судом не встановлено, витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні у сумі 11 588,20 гривень (одинадцять тисяч п?ятсот вісімдесят вісім гривень 20 копійок) на користь держави. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
1) обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4,6,7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст.476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення. 
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя          ОСОБА_1