П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року місто Київ 
справа № 757/54612/24-ц
провадження № 22-ц/824/1519/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кенц Романом Івановичем,

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Остапчук Т.В., -
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в розмірі 120 000 гривень.
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення «Магазин непродовольчих товарів VENDOME» за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 30А. 
9 січня 2024 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Toyota д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 30 та здійснив наїзд на будівлю, знищивши вітрину магазину позивача. Вина ОСОБА_2 підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року у справі № 757/7102/24-п.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Toyota Camry була застрахована в ТДВ «СК «АЛЬФА ГАРАНТ» згідно страхового полісу № 213549479.
10 січня 2024 року ОСОБА_3 (власник автомобіля Volkswagen) повідомила ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» про ДТП телефоном.
11 січня 2024 року ОСОБА_3 повідомила ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» у письмовому вигляді та зазначила обставини ДТП, в тому числі про зіткнення автомобіля Toyota Camry з вітриною магазину. В свою чергу, у зв`язку зі знищенням вітрини магазину, позивачка здійснила дії щодо заклеєння вітринного прорізу приміщення поліетиленовою плівкою з метою мінімізації пошкодження майна в зимовий період.
3 липня 2024 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування через те, що страховик не зміг встановити розмір заподіяної шкоди на підставі підпункту 37.1.3. пункту 37.1. статті 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кенц Р.І. подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої посилався на обставини викладені у позові та заначив, що попри звернення водія Volkswagen ОСОБА_3 до відповідача щодо настання страхового випадку та відомостей про те, що пошкодження зазнав не тільки її автомобіль, але й вітрина магазину, остання отримала виплату страхового відшкодування, однак з позивачем представник від страхової компанії не контактував. 
30 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до відповідача, на що їй було відмовлено у зв`язку із незбереженням пошкодженого майна та відповідно неможливістю аварійного комісара оглянути пошкодження, котрі були нею на той час відремонтовані. 
Вважає, що таким чином відповідач демонструє недобросовісну поведінку оскільки із заяви ОСОБА_3 йому було відомо про пошкодження і майна позивачки, проте останній не направив свого представника на місце аварії, а відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності» власники пошкодженого майна звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.
У відзиві на апеляційну скарги, поданому представником ТДВ «СК «Альфа-Гарант», викладені заперечення проти її задоволення, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кенц Р.І. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
В судове засідання не з`явився представник відповідача,про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету ТДВ «СК «Альфа-Гарант», що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції. 
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, вислухавши пояснення сторін, що з`явились у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення «Магазин непродовольчих товарів VENDOME» за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 30А. 
9 січня 2024 року в 20 год 00 хв. ОСОБА_2 , керувавши автомобілем Toyota д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 30 та в результаті зіткнення здійснив наїзд на будівлю, що призвело до пошкодження транспортних засобів та матеріальних збитків. Водій автомобіля Volkswagen зазнав тілесних ушкоджень. 
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Toyota д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно страхового полісу № 213549479.
За результатами перевірки обставин ДТП, слідчий відділ Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві 16 січня 2024 року передало матеріали складені за результатами ДТП до УПП для вирішення притягнення водія автомобіля Toyota д.н.з. НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року у справі № 757/7102/24-п водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. 
16 січня 2024 року позивач уклала договір підряду № 160124/2 з ТОВ «ГЛАСС-СТОР» на проведення ремонтних робіт для усунення завданих пошкоджень та відновлення нежитлового приміщення в попередній стан. Роботи на об`єкті були розпочаті 26 січня 2024 року. ОСОБА_1 лише 25 січня 2024 року отримала інформацію, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Toyota Camry днз НОМЕР_1 застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № 213549479, яку їй повідомила інша потерпіла ОСОБА_4 . 
30 січня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про страхове відшкодування. 2 лютого 2024 року представник ТДВ «СК «Альфа - Гарант» здійснив виїзд для огляду пошкодженого майна. 
20 лютого 2024 року на адресу ТДВ «СК «Альфа - Гарант» адвокатом Кенц Р. І. направлявся адвокатський запит щодо надання документів, які були складені аварійним комісаром під час виїзду на місцезнаходження пошкодженого майна. На цей адвокатський запит відповіді надано не було. 
21 травня 2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Кенц Р. І. було отримано лист № 12/3168 від 21 травня 2024 року від ТДВ «СК «Альфа - Гарант» щодо надання позивачкою пояснень з приводу незбереження майна у стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник. Позивачка надала відповідь, в якій було деталізовано пояснені причини незбереження майна у стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди до моменту огляду представником відповідача. Згодом від представника відповідача стало відомо що 3 липня 2024 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування через те, що страховик не зміг встановити розмір заподіяної шкоди на підставі підпункту 37.1.3. пункту 37.1. статті 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач після дорожньо - транспортної пригоди без огляду майна страховиком чи іншим аварійним комісаром (експертом) здійснила ремонт пошкодженого майна, та після його відновлення звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.
Пошкоджене майно відповідачу для огляду та визначення розміру збитків надано не було, тобто, при його відновленні позивач діяла всупереч вимогам закону.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів, з урахуванням наступного.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За вимогами статей 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За загальним правилом відповідальність за завдану шкоду несе особа, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вважала, що її право на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням ОСОБА_2 , цивільно - правова - відповідальність якого застрахована у ТДВ «СК «Альфа - Гарант», вітрини магазину, що їй належить, гарантована ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки про інцидент страхова компанія була повідомлена одним із учасників ДТП - потерпілою особою ОСОБА_3 , яка отримала страхову виплату.
Так дійсно, згідно статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. 
Як установлено, 9 січня 2024 року за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 30 ОСОБА_2 , керувавши автомобілем Toyota д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 та в результаті зіткнення здійснив наїзд на будівлю, що мало наслідком пошкодження вітрини нежитлового приміщення «Магазин непродовольчих товарів VENDOME» за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 30А, власником якого є позивачка.
Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Як вказано позивачкою, таку заяву нею подано 30 січня 2025 року (тобто в межах 30- денного строку).
Пунктами 34.1, 34.2, 34.3, 34.4 ст. 34 Закону передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Відповідно до пункту 33.3 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі, якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо -транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.
Позивач вважає, що страхова компанія не виконала свого обов`язку визначеного статтею 34 Закону та з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не направила свого представника на місце ДТП.
Судом установлено та підтверджено позивачем у позові, що після дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_1 без огляду майна страховиком чи іншим аварійним комісаром (експертом) здійснила ремонт пошкодженого майна, та після його відновлення звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.
До позовної заяви стороною позивача надано лист ТДВ «СК «Альфа - Гарант» від 3 липня 2024 року «Про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування», зі змісту якого вбачається, що «2 лютого 2024 року представник страхової компанії за попередньою домовленістю з представником потерпілої особи (водія автомобіля Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 ), прибув до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків та мав провести огляд пошкодженого майна. Проте, прибувши за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 30А, представником ТДВ «СК «Альфа - Гарант» при спробі проведення огляду 2 лютого 2024 року було виявлено, що в нежитловому приміщенні «Магазин непродовольчих товарів VENDOME» за адресою: АДРЕСА_1 вже проводяться ремонтні роботи. Представник потерпілої особи повідомив, що ремонтні роботи проводять через пошкодження майна внаслідок ДТП, що сталась 9 січня 2024 року». 
Отже, посилання позивача на невиконання відповідачем свого обов`язку, передбаченого статтею 34 Закону, не знайшло свого підтвердження матеріалами справи. Натомість, на позивача Законом покладено обов`язок збереження пошкодженого майна у тому ж стані, в якому воно знаходилося після дорожньо - транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник.
Факт проведення позивачкою ремонтних робіт та незбереження пошкодженого майна у тому ж вигляді також підтверджується наданою ОСОБА_1 копією договору підряду від 16 січня 2024 року № 160124/2 з ТОВ «ГЛАСС-СТОР» на проведення ремонтних робіт по усуненню завданих пошкоджень та відновлення нежитлового приміщення в попередній стан. Роботи на об`єкті були розпочаті 26 січня 2024 року (тобто до прибуття представника страхової компанії). 
Разом з тим, ОСОБА_1 посилалась на те, що про ДТП та пошкодження нежитлового приміщення «Магазин непродовольчих товарів VENDOME» страховику було відомо ще з 10 січня 2024 року від потерпілої особи ОСОБА_3 , яка у квітні 2024 року отримала страхову виплату, а сама позивачка таку заяву подала лише 30 січня 2024 року, дізнавшись 25 січня 2024 року про відповідача, як страховика винної особи.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі зави особи, яка має право на таке відшкодування. З аналізу змісту пункту 33.3 статті 33 цього ж Закону вбачається, що на особу, майно якої пошкоджене внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, покладається обов`язок з його збереження у такому ж вигляді, яке воно мало після ДТП, для проведення страховиком оцінки та визначення суми відшкодування. Така особа звільняється від обов`язку зберігати пошкоджене майно, тільки якщо страховик не виконає свого обов`язку та не направить свого представника. 
Відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання.
З наданих суду матеріалів справи та доказів установлено, що свій обов`язок страховик виконав, проте позивачка обов`язок зі збереження пошкодженого майна ОСОБА_1 не виконала та розпочала ремонтні роботи без проведення оцінки вартості завданих пошкоджень, що має наслідком втрати нею права на отримання страхового відшкодування.
За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до незгоди з такими, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кенц Романом Івановичем, залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 28 травня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус