Справа № 182/7158/24
Провадження № 2/0182/494/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

19.06.2026 року        м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення безпідставно списаних коштів -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення безпідставно списаних коштів.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є клієнтом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому на його ім`я відкрито рахунок, видано картку № НОМЕР_1 . 06 травня 2024 року, з використанням Інтернет-ресурсу «Ощад 24/7), з його банківської картки № НОМЕР_1 , внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, було списано кошти на загальну суму 14 000 грн. 00 коп., банківська комісія за здійснення переказів - 175 грн. Списання коштів підтверджується банківськими виписками (копії додаються), а саме: 06.05.2024 року о 14:22:58 – 2 000 грн. 00 коп., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:23:16 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:23:29 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:23:46 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:24:01 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:24:21 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:24:37 – 2 000 грн., комісія - 25 грн. При цьому, всі списання відбулись на одну й ту ж саму карту невідомої особи. В той же день, 06.05.2024 року о 16:35:27 та о 17:35:34, одразу після виявлення коштів на рахунку, він, шляхом здійснення телефонних дзвінків на номер абонентської підтримки АТ «Ощадний банк України» НОМЕР_2 , повідомив банківську установу про вчинення відносно нього шахрайських дій та несанкціонованого списання коштів з рахунку. Крім того, звернувся до відділення АТ «Ощадний банк України» в м.Покров за адресою: Дніпропетровська область, м.Покров, вул..Центральна, буд.44 з вимогою повернення коштів, а також 06.05.2024 року звернувся до органів національної поліції з заявою про вчинення крадіжки коштів з його банківської картки № НОМЕР_1 . 07.05.2024 року відомості про скоєння кримінального правопорушення за ст.185 ч.4 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 12024041340000587, орган досудового розслідування: Нікопольське районне управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області. Про внесення відомостей про кримінальне правопорушення позивач повідомив відділення АТ «Ощадний банк України» в м.Покров за адресою: Дніпропетровська область, м.Покров, вул.Центральна, буд.44 та надав копію Витягу з ЄРДР. 12.06.2024 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів. Однак, з відповіді стало відомо, що установа банку, хоча й підтверджує проведення 06.05.2024 року сумнівних операції, проте, відмовляється повертати незаконно списані кошти, посилаючись на, нібито, порушення клієнтом (позивачем по справі) правил зберігання логіну, паролю, карткового паролю. Тобто, вважає, що банківська установа фактично звинуватила його у передачі цих даних третій особі, наслідком чого, на його думку, й стало незаконне списання коштів. З такою позицією відповідача не погоджується, тому звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001 м.Київ, вул.Госпітальна, 12-г, ЄДРПОУ 00032129) на його, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , користь - грошові кошти в розмірі 14 175 грн. 00 коп., а також стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001 м.Київ, вул.Госпітальна, 12-г, ЄДРПОУ 00032129) на його користь витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 5 000 грн. 00 коп. 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.33-34).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с.36), своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та подав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, між позивачем та відповідачем була підписана заява про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування та відкрито поточний рахунок, тобто, між сторонами виникли договірні правовідносини. Предметом даного позову є стягнення з відповідача коштів на користь позивача, які, нібито, є коштами, відносно яких позивач дій щодо їх зняття не вчиняв. Проте, з даним твердженням не погоджуються, оскільки по рахунку позивача були здійснені операції та про їх успішність надсилалось смс-повідомлення на номер мобільного телефону позивача. В ході розгляду звернень було встановлено правильність введених реквізитів картки в додатку «Ошад-24/7». Тобто, дані обставини свідчать про коректність введення даних саме власником картки, шляхом переведення коштів на рахунок та картку в АТ «ТАСкомбанк». Окрім цього, звернення позивача до правоохоронних органів не може бути підставою для задоволення позову, оскільки вини АТ «Ощадбанк» не встановлено. Тому, на підставі викладеного, позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволенні позову відмовити (а.с.39-43).
Враховуючи думки учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено судом, між позивачем та АТ «Державний ощадний банк України» 16 травня 2023 року було підписано заяву № 1835693/120918 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з даним позовом стали обставини, які полягають в тому, що 06 травня 2024 року, з використанням Інтернет-ресурсу «Ощад 24/7), з банківської картки № НОМЕР_1 позивача, внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, було списано кошти на загальну суму 14 000 грн. 00 коп., банківська комісія за здійснення переказів - 175 грн. Списання коштів підтверджується банківськими виписками, а саме: 06.05.2024 року о 14:22:58 – 2 000 грн. 00 коп., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:23:16 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:23:29 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 о 14:23:46 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:24:01 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 о 14:24:21 – 2 000 грн., комісія - 25 грн.; 06.05.2024 року о 14:24:37 – 2 000 грн., комісія - 25 грн. (а.с.9-15). 
06.05.2024 року позивач звернувся до органів національної поліції з заявою про вчинення крадіжки коштів з його банківської картки № НОМЕР_1 та 07.05.2024 року відомості про скоєння кримінального правопорушення за ст.185 ч.4 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 12024041340000587, орган досудового розслідування: Нікопольське районне управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області (а.с.16).
Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 свою банківську картку не втрачав, ніколи стороннім особам не передавав, пін-коди та інші банківські дані нікому не розголошував. Тобто, своїми діями не сприяв незаконному використанню інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції, не давав банку розпорядження на списання коштів, а саме - не отримував смс-повідомлення з кодом та не вводив його, не передавав свою сім-карту третім особам, та, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив про це в банк і в правоохоронні органи. А тому, не зобов`язаний відповідати за дії третіх осіб, які незаконно виконували операції з банківськими рахунками.

Судом також встановлено, що одразу після вчинення відносно позивача шахрайських дій, він одразу звернувся з заявою до АТ «Державний ощадний банк України», з метою проведення розслідування та встановлення винних осіб, з вини яких було здійснено списання грошових коштів з його банківських карток. Однак, відповідачем було надано відповідь, що, згідно Умов банківського договору, саме клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки.
На даний час, вищезазначені викрадені кошти рахуються за позивачем, як його заборгованість за отриманим кредитом та на них нараховуються відсотки.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку, банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до ч.1 ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта, на підставі його розпорядження.
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк, в свою чергу, зобов`язаний ідентифікувати його особу.
Стаття 1073 ЦК України передбачає, що, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Загальний порядок виконання платіжних операцій (зокрема, з використанням електронних платіжних засобів) в Україні визначається Законом України «Про платіжні послуги» та Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року № 164.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про платіжні послуги», платіжні установи, оператори поштового зв`язку, установи електронних грошей, філії іноземних платіжних установ, фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг, зобов`язані забезпечувати належний захист і збереження коштів, отриманих ними від користувачів або які надійшли (утримані) на користь користувачів, у тому числі через комерційних агентів (, відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.
Згідно п.39 ч.1 ст.1 Закону, неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди.
Відповідно до ч.ч.1, 4, 5 ст.42 Закону, надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом. Платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом.
Згідно ч.3, 5 ст.68 Закону України «Про платіжні послуги», надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час ініціювання дистанційної платіжної операції. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.
Відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про платіжні послуги», надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.
Згідно ч.3 ст.86 Закону України «Про платіжні послуги», користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг, внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.
Відповідно до ч.4 ст.87 цього Закону, платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.
Згідно пунктів 136, 140, 146, 147 Положення № 164, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти, відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Відповідно до ч.2 ст.614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Верховний Суд у Постанові Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Сам факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною в таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладені обставини, оскільки позивач як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не вчиняв жодних дій з передавання банківської інформації по її карткам третім особам, не надавав розпорядження банку на списання коштів, а отже, не повинен нести відповідальності за такі операції та повертати викрадені третіми особами кредитні грошові кошти в розмірі 14 175 грн. 00 коп. Також, враховуючи, що відповідач жодних доказів своєї невинуватості у спричиненні позивачеві збитків не надав, суд приходить до висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп., то суддя вважає за необхідне зазначити наступне. 
Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом, на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас, суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.
Згідно ч.1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу витрат на правову допомогу долучив до матеріалів договір про надання правничої допомоги № 22/11/24 від 22 листопада 2024 року та акт надання послуг до договору, укладений між ним та адвокатом Хомік Є.М., з зазначенням суми понесених витрат в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Однак, матеріали справи належних та допустимих доказів понесення вищевказаних витрат не надав, зокрема, квитанція або копія квитанції до прибуткового касового ордеру надана не була, що, в розумінні вимог чинного законодавства, не може бути підставою для задоволення позову в частині стягнення витрат на правову допомогу. 

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю. 

Також, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., на користь держави.

Керуючись ст.ст.15, 16, 22, 1066, 1071,1073 ЦК України, Закону України «Про платіжні послуги», ст.ст.13, 76, 77, 78, 81,82, 89, 95, 263, 264, 352, 354 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення безпідставно списаних коштів – задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», 01001 м.Київ, вул.Госпітальна, 12-г, ЄДРПОУ 00032129, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , грошові кошти в розмірі 14 175 грн. (чотирнадцять тисяч сто сімдесят п`ять грн.) 00 коп.

В іншій частині - позов залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:	  	І.  О.  Кобеляцька-Шаховал