ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4001/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з позовом про визнання протиправною бездіяльності щодо незвільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-ХІІ); зобов`язання за результатами розгляду рапорту прийняти рішення про звільнення з військової служби.
Позов обґрунтований тим, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 та 29 грудня 2025 року він поштою направив командиру військової частини рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (повнорідний брат ОСОБА_2 16 жовтня 2025 року зник безвісти під час виконання бойового завдання в Донецькій області). Натомість відповідач відмовив у задоволенні рапорту з підстав призупинення ОСОБА_1 військової служби.
Позивач з такими діями не погоджується, оскільки його обставина підпадає під встановлену законом підставу для звільнення з військової служби та позов просив задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив, у їх задоволенні просив відмовити (а.с.22-25). В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що право позивача на звільнення з військової служби з підстав, зазначених у його рапорті від 26 грудня 2025 року, не заперечується. Однак за результатами службового розслідування в діях солдата ОСОБА_1 встановлено ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, які полягають у самовільному залишенні місця служби. Тому наказом (по особовому складу) від 18 вересня 2024 року №65-РС (прийнятий на підставі відомостей з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 вересня 2024 року №62024170040001206) з 17 вересня 2024 року позивачу призупинено військову службу в зв`язку із самовільним залишенням військової частини та він не враховується в чисельності Збройних Сил України. У свою чергу Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі – Положення №1153/2008), не містить норм, які передбачають можливість звільнення з військової служби військовослужбовців, служба яким призупинена. Звільнення за нормами Закону №2232-XII можливе після продовження військової служби й у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідач зауважив, що ОСОБА_3 вже звертався до суду із таким позовом з тих самих підстав (справа №140/2688/26), який суд ухвалою від 08 квітня 2026 року за заявою позивача залишив без розгляду.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Сторони не зверталися із письмовими клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Суд, перевіривши доводи сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18 вересня 2024 року №65-РС солдату ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні, призупинено військову службу з 17 вересня 2024 року; підстава – витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 вересня 2024 року №62024170040001206 (а.с.32).
26 грудня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив командиру Військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби на підставі абзацу шістнадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, оскільки його повнорідний брат ОСОБА_2 зник безвісти 16 жовтня 2025 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Покровськ Донецької області (а.с.4). До рапорту було долучено копії документів: свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 (а.с.6), свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 (а.с.7), сповіщення сім`ї від 17 жовтня 2025 року №803 (а.с.8), витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 19 грудня 2025 року №20251219-2955 (а.с.9).
Листом від 11 березня 2026 року №690/Ф-5/87 (а.с.14) відповідач повідомив про розгляд рапорту та про неможливість прийняття управлінського рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , якому з 17 вересня 2024 року призупинено військову службу (наказ по особовому складу від 18 вересня 2024 року №65-РС); з цієї дати позивач не враховується в чисельності Збройних Сил України. Розгляд порушеного питання можливий після поновлення на військовій службі.
Спір виник у зв`язку із незвільненням позивача з військової служби.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
За приписами статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України встановлює, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-ХІІ.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року №2105-IX) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, строк якої також продовжено.
На момент розгляду цієї справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано.
Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до абзацу другого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент надіслання позивачем рапорту) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
У частині дванадцятій статті 26 Закону №2232-ХІІ, до якої кореспондує наведена норма, передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану (абзац шістнадцятий пункту 3).
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
У пункті 234 Положення №1153/2008 зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац четвертий пункту 241 Положення №1153/2008).
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26, абзацу шістнадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, тобто за сімейними обставинами.
Право позивача на звільнення з військової служби з підстав, зазначених у його рапорті, Військовою частиною НОМЕР_1 не заперечується. Натомість у листі від 11 березня 2026 року №690/Ф-5/87 відповідач повідомив про умови, за яких можливе звільнення з військової служби ОСОБА_1 , якому з 17 вересня 2024 року призупинено військову службу згідно з наказом від 18 вересня 2024 року №65-РС та на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 вересня 2024 року №62024170040001206.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що пунктом 13 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16 серпня 2024 року №2947 «Про результати службового розслідування» солдата ОСОБА_1 з 05 серпня 2024 року (з дня самовільного залишення місяця несення служби) і до дня повернення у Військову частину НОМЕР_1 зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 . Одночасно вирішено після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та надходження інформації з відділення психологічної підтримки персоналу Військової частини НОМЕР_1 про кримінальне правопорушення призупинити військову службу відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ (а.с.34-38).
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №62024170040001206 слідує, що за фактом самовільного в умовах воєнного часу залишення навідником 4 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 солдатом ОСОБА_1 місця несення служби в районі населеного пункту Велика Чернеччина Сумської області були внесені відомості з правовою кваліфікацією за частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України (а.с.31).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18 вересня 2024 року №65-РС солдату ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , призупинено військову службу з 17 вересня 2024 року (а.с.32).
За приписами частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ (в редакції станом на день винесення зазначеного наказу) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Частина друга статті 24 Закону №2232-ХІІ знаходить свою реалізацію у пункті 144-3 Положення №1153/2008, за змістом якого звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади: видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини; організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту; надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Отже, з моменту призупинення військової служби військовослужбовець вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби.
На час подання 29 грудня 2025 року рапорту військова служба ОСОБА_1 призупинена наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18 вересня 2024 року №65-РС. На підставі цього наказу та відповідно до приписів частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ військовослужбовець ОСОБА_1 не входить до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Відповідач не заперечує, що позивач може претендувати на звільнення з військової служби та вказана ним підстава повністю відповідає підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Однак перебування військовослужбовця поза місцем служби без поважних причин та призупинення військової служби виключає можливість реалізації ним окремих прав, пов`язаних із проходженням військової служби, зокрема щодо звільнення у зв`язку із сімейними обставинами - до моменту врегулювання його правового статусу.
Так військова служба підлягає поновленню наказом командира по стройовій частині після прибуття військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину та якому військова служба якому була призупинена, та подання рапорту на повернення, і лише після цього рапорт на звільнення з військової служби підлягає реалізації. Тобто, видачі наказу про звільнення з військової служби має передувати наказ про поновлення військовослужбовця на військовій службі, що залежить від самого військовослужбовця.
При цьому згідно з пунктом 229 Положення №1153/2008 військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що дії відповідача у вказаних правовідносинах є правомірними, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
На доводи відповідача про звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до цього самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав суд зазначає, що предметом оскарження у цьому спорі є дії Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення (відмови звільнити) позивача з військової служби, тоді як предметом оскарження у справі №140/2688/26 - бездіяльність щодо нерозгляду рапорту від 29 грудня 2025 року про звільнення. Тож твердження відповідача про тотожність позовів є безпідставними та у суду під час вирішення питання про відкриття провадження не було підстав для застосування наслідків, передбачених пунктом 5 частини четвертої статті 169 КАС України.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (45642, Волинська область, село Одеради, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк