ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 р. 	Справа № 480/7439/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 28.11.25 по справі № 480/7439/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Сумській області   
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі – ГУНП в Сумській області, відповідач), в якому, просив суд: 
- визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Національної поліції в Сумській області № 959 від 23.07.2024 в частині вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у відмові від виконання ОСОБА_1 пункту 3 наказу начальника ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск та № 310 о/с від 24.06.2024
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області в Сумській області звільнити ОСОБА_1 на підставі пункту 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням);
- зобов`язати ГУНП в Сумській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за червень 2024 року в розмірі 243,234% від грошового забезпечення;
- зобов`язати ГУНП в Сумській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за таємність відповідно до займаної посади за період з травня 2022 по червень 2024 року.
В обґрунтування позову зазначив про протиправність наказів Головного управління Національної поліції в Сумській області від 23.07.2024 № 959 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських ГУНП в Сумській області» (далі – Наказ № 959) та від 24.07.2024 № 310 о/с «По особовому складу» (далі – Наказ № 310 о/с), як таких, що прийняті необґрунтовано, без надання належної оцінки подіям, що мали місце 23.07.2024, з порушенням права позивача на свободу вибору місця служби та з метою звільнення позивача за дискредитуючими обставинами.
Стверджував, що застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби за відмову від виконання пункту 3 наказу начальника ГУНП в Сумській області від 22.07.2024 № 950 дск «Про відрядження працівників ГУНП» (далі – Наказ № 950 дск), відповідач не врахував ані подані позивачем рапорти про звільнення зі служби за власним бажанням від 26.06.2024 та від 12.07.2024, ані довідку від 04.07.2024 № 401, видану КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К. О. Зільберника», відповідно до якої, позивачу була протипоказана робота, пов`язана з підйомами, перенесенням вантажів, носіння бронежилету, важка фізична праця у період часу з 04.07.2024 по 04.09.2024, що призвело до необґрунтованості висновків дисциплінарної комісії та звільнення позивача зі служби в поліції за неналежною підставою.
Переконував, що після ознайомлення з Наказом № 950 дск позивач не відмовлявся від його виконання, а лише просив уточнити деталі щодо точки призначення запланованого на 23.07.2024 виїзду, переліку речей, які необхідно брати з собою, та засобів індивідуального захисту, якими позивач буде забезпечений для реалізації такого виїзду, однак вказані питання залишились без відповіді та безпідставно розцінені як завуальована відмова від виконання наказу, що зумовило ОСОБА_1 висловитись щодо протиправності відданого наказу.
Крім того, зазначив, що при звільненні позивача, відповідач не виконав своїх фінансових зобов`язань, в частині виплати ОСОБА_1 премії за червень 2024 року у належному розмірі (243,234% замість 33,198%) та надбавки за таємність за період з травня 2022 року по червень 2024 року, яка не нараховувалась позивачу з невідомих підстав.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 по справі №480/7439/24 у задоволенні заяви позивача/представника позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою в частині позовних вимог про зобов`язання ГУНП МВС України в Сумській області до нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за таємність відповідно до займаної посади за період з 19.07.2022 по 30.04.2024 - відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в частині позовних вимог про зобов`язання ГУНП МВС України в Сумській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за таємність відповідно до займаної посади за період з 19.07.2022 по 30.04.2024 - повернуто позивачу.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 по справі №480/7439/24 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 480/7439/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів ГУНП МВС України в Сумській області № 959 від 23.07.2024 в частині вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у відмові від виконання ОСОБА_1 п. 3 наказу начальника ГУНП від 22.07.2024 №950 дск та № 310 о/с від 24.06.2024 року та зобов`язання ГУНП МВС України в Сумській області звільнити ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 77 ЗУ «Про поліцію» (за власним бажанням); зобов`язання ГУНП МВС України в Сумській області до нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за червень 2024 року в розмірі 243,234% від грошового забезпечення; зобов`язання ГУНП МВС України в Сумській області до нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за таємність відповідно до займаної посади за період з травня 2022 року по 18.07.2022 та з травня 2024 року по червень 2024 року.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 по справі №480/7439/24 допущено заміну назви відповідача по справі № 480/7439/24 з Головного управління Національної поліції Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на Головне управління Національної поліції в Сумській області.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 у справі №480/7439/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано накази Головного управління Національної поліції в Сумській області № 959 від 23.07.2024 та від 24.06.2024 № 310 о/с в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби.
Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції, на посаді старшого оперуповноваженого оперативно – пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, Сумська область, 40000, код ЄДРПОУ 40108777) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26.06.2024 про звільнення.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, Сумська область, 40000, код ЄДРПОУ 40108777) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2022 по 18.07.2022 та з 01.05.2024 по 30.06.2024.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, Сумська область, 40000, код ЄДРПОУ 40108777) суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотриста двадцять дві гривні 40 коп.).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 у справі № 480/7439/24 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував про правомірність Наказів №959 та № 310 о/с, як таких, що винесені уповноваженою особою у передбаченому законом порядку, з урахуванням результатів службового розслідування, проведеного у строки, порядок і спосіб, передбачений Дисциплінарним статутом Національної поліції України (далі – Дисциплінарний статут) та за умови доведеності факту порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у відмові від виконання Наказу № 950 дск.
Стверджував, що наявними у матеріалах дисциплінарного провадження відеозаписами підтверджено обставини наявності у ОСОБА_1 неодноразової можливості надати згоду виконати вимоги Наказу № 950 дск, проте, позивач необґрунтовано уникав від надання стверджувальної відповіді на поставлене запитання, що було розцінене дисциплінарною комісією як відмова від виконання наказу.
Переконував, що відмова від виконання бойового наказу працівником поліції, включеним до складу зведеної роти поліції особливого призначення в умовах воєнного стану, суперечить інтересам служби та є безумовною підставою для звільнення зі служби в поліції, у зв`язку з чим, вважав, що обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає вимогам Дисциплінарного статуту.
Щодо не звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII) (за власним бажанням) пояснив, що у відповідності до приписів Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення №114), позивач мав право на звільнення через три місяці після подання первинного рапорту від 26.06.2024, а тому відповідач погодив ОСОБА_1 дату звільнення за власним бажанням – 26.09.2024, тобто з дотриманням строків, визначених Положенням № 114.
Разом з цим, підстав для звільнення ОСОБА_1 у скорочені строки за повторним рапортом від 12.07.2024 у відповідача не було, оскільки позивачем не було надано жодного підтверджуючого документа щодо неможливості подальшого проходження служби за станом здоров`я, зокрема, висновку медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність для подальшого проходження служби в поліції, а надана позивачем довідка з Лебединської лікарні імені К. О. Зільберника носить рекомендаційний характер та не є належним доказом неможливості подальшого проходження служби за станом здоров`я.
Щодо зобов`язання судом першої інстанції відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за роботу в умовах режимних обмежень, зазначив, що у період з 01.05.2022 по 18.07.2022 та з 01.05.2024 по 30.06.2024 надбавка за роботу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 не встановлювалась, оскільки відповідні мотивовані рапорти, передбачені пунктом 7 розділу ІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі – Порядок № 260) від УКР ГУНП в Сумській області до ВРТЗІ ГУНП в Сумській області не надходили, що підтверджується листом Відділу режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Сумській області від 10.09.2024 №1287/13/01-2024.
Стверджував, що наявність у позивача допуску до державної таємниці у спірний період не тягне за собою обов`язку відповідача автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, оскільки підставою для отримання спірної надбавки відповідно до норм чинного законодавства є видання відповідного наказу, який приймається за мотивованим рапортом, що не мало місця у спірних правовідносинах.
Позивач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що за період проходження служби в новому підрозділі позивач не був підготовлений до ведення тактичних дій та спеціальних заходів, не пройшов відповідного навчання та вдосконалення практичних навичок з тактичної, фізичної чи вогневої підготовки, бойового злагодження відповідно до основ ведення сучасного бою в польових умовах та у міській забудові, користування зброєю та бронетехнікою, а отримав лише фізичну підготовку «на рівні шкільної програми» та поверхневе вивчення основ поводження з турнікетом, як із засобом зупинки гострої кровотечі, що свідчить про протиправність покладення відповідачем на позивача обов`язків з виконання бойових наказів.
Переконував, що під час складання листа ознайомлення з Наказом № 950 дск повідомив відповідача, що буде виконувати зазначений наказ, однак з огляду на відсутність забезпечення військовою формою, засобами особистого захисту, аптечкою, зброєю та наявністю фізичних обмежень вважав відданий наказ протиправним, що було сприйнято як відмова від виконання бойового наказу та мало наслідком необґрунтоване призначення службового розслідування того ж дня (23.07.2024) з подальшим незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.
Зауважив, що позивач ознайомився з Наказом № 950 дск о 11 год 22 хв, що підтверджується відміткою на листі ознайомлення з наказом, в той час як на акті про відмову у виконанні Наказу № 950 дск проставлений час 11 год 20 хв, що свідчить про завчасну підготовку відповідачем документів, покладених в основу службового розслідування як доказів вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
В іншій частині зміст відзиву на апеляційну скаргу є аналогічним змісту позовної заяви.
У надісланій до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив на апеляційну скаргу, відповідач підтримав правову позицію та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, та додатково зазначив, що у розумінні приписів статті 5 Дисциплінарного статуту забороняється обговорення наказу чи його критика, разом з цим, позивач уникав відповіді на неодноразово чітко поставлені запитання про згоду на виконання вимог Наказу № 950 дск, обговорюючи його вимоги та висловлюючи зауваження до дій керівництва, що слугувало підставою для складення акту про відмову від виконання наказу від 23.07.2024 № 649.
Переконував, що правовий режим воєнного стану на території України обумовлює необхідність безумовного виконання у визначений строк завдань, у тому числі участі в складі спеціальних підрозділів в обороні України, однак ОСОБА_1 знехтував високим званням поліцейського шляхом відмови від виконання вимог пункту 3 Наказу № 950, чим допустив вчинення дисциплінарного проступку, що призвело до правомірного притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення із служби в поліції, яке реалізовано Наказом № 310 о/с.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в Головному управління Національної поліції в Сумській області, до 24.06.2024, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого оперативно – пошукового відділу управління карного розшуку, спеціальне звання капітан поліції.
З 05.06.2024 по 04.07.2024 позивач перебував на лікарняному.
26.06.2024 позивачем було подано рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням з 05.07.2024 відповідно до пункту 7 статті 77 Закону № 580-VIII, але відповіддю від 02.07.2024 йому було повідомлено, що його може бути звільнено тільки в тримісячний термін, а саме, з 26.09.2024.
05.07.2024 при виході на роботу після лікарняного, позивача було ознайомлено з наказом ГУНП від 24.06.2024 № 501 дск «Про внесення змін до складу зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України» (далі – Наказ № 501 дск), пунктом 2 якого встановлено, що відповідно до Закону № 580-VIII, Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877 (далі – Положення № 877), наказу Національної поліції України від 28.06.2022 № 400 дск «Про функціонування зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України» (далі – Наказ № 400 дск), у зв`язку зі службовою необхідністю та з метою належного виконання завдань за призначенням підрозділами поліції в умовах правового режиму воєнного стану, до складу зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України, визначеного наказом ГУНП в Сумській області від 15.04.2024 № 312 дск «Про функціонування зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України» (далі – Наказ № 312 дск), включено поліцейських з числа поліцейських ГУНП за списком посад, затвердженим наказом Національної поліції України від 28.06.2022 № 400 дск, зокрема ОСОБА_1 за посадою інспекторів взводу № 2 зведеної роти поліції особливого призначення НПУ.
Рапортом від 07.07.2024 позивач повідомив відповідача, що відповідно до довідки від 04.07.2024 № 401, виданої КНП Лебединською лікарнею імені лікаря К.О. Зільберника, ОСОБА_1 протипоказана робота, пов`язана з підйомами, перенесенням вантажів, носінням бронежилету, важка фізична праця у період часу з 04.07.2024 по 04.09.2024.
07.07.2024 позивач звернувся до відповідача з рапортом з проханням про скорочення терміну звільнення з підстав неналежного фізичного стану та бажання звільнитись зі служби в поліції з 01.08.2024, але відповіддю від 12.07.2024 йому було повідомлено, що відповідно до Наказу МВС України від 23.11.2016 № 1235 «Про затвердження Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», рапорт (заява) пишеться власноручно у довільній формі, а надрукований рапорт позивача не відповідає вимогам, так як не написаний власноруч, а відтак залишений без розгляду.
12.07.2024 позивач повторно звернувся до відповідача з власноруч написаним рапортом з проханням про скорочення терміну звільнення з підстав неналежного фізичного стану та бажання звільнитись зі служби в поліції з 01.08.2024, але відповіддю від 17.07.2024 його повідомлено, що листом від 02.07.2024 за № 2800/01/12/2-2024 відповідачем було надано вичерпну відповідь, що стосується звільнення зі служби в поліції позивача відбудеться з 26.09.2024, а підстави для зміни дати звільнення зі служби в поліції відсутні.
23.07.2025 до ГУНП в Сумській області надійшов рапорт командира роти поліції особливого призначення Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_2 про те, що 23.07.2024 після доведення поліцейським зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України Наказу № 950 дск інспектор взводу № 2 зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України старший оперуповноважений оперативно - пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Сумській області капітан поліції ОСОБА_1 від виконання вимог вказаного наказу відмовився.
На підставі зазначеного рапорту, наказом ГУНП в Сумській області від 23.07.2024 № 602 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією складено висновок, якій був затверджений начальником ГУНП в Сумській області 23.07.2024.
У вказаному висновку службового розслідування, дисциплінарна комісія зазначила, що ОСОБА_1 , будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, який склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягав вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, нехтуючи цінностями, які останній присягнув захищати, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у відмові від виконання вимог пункту 3 Наказу № 950 дск.
На підставі вказаного висновку службового розслідування, Наказом № 959 до капітана поліції ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, яке реалізовано Наказом № 310 о/с.
Не погодившись із зазначеним наказами ГУНП в Сумській області, а також вважаючи, що відповідачем безпідставно було зменшено розмір премії за червень 2024 року та не в повному обсязі виплачено доплату за таємність, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування Наказів № 959 та 310 о/с в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки службовим розслідуванням не було чітко та обґрунтовано встановлено всі обставини проступку (вчиненого правопорушення), його наслідки, ступінь вини поліцейського, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.
На переконання суду першої інстанції матеріали службового розслідування не містять доказів того, що позивач не виконав або відмовився виконувати конкретні завдання, поставлені керівництвом РПОП в силу Наказу № 950, а саме по собі твердження позивача про те, що він вважає Наказ № 950 протиправним, не свідчить про його відмову виконувати такий наказ.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що лише визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, без поновлення позивача на раніше займаній посаді, ставить сторони в стан правової невизначеності, створює сумніви щодо їх прав, обов`язків та наслідків дій, що суперечить принципам верховенства права, передбачуваності та захисту прав людини, оскільки ускладнює передбачення наслідків поведінки сторін та виникнення невпевненості у правовому статусі, у зв`язку з чим, вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та поновити позивача на службі в поліції, на посаді старшого оперуповноваженого оперативно – пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області.
Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання ГУНП в Сумській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2022 по 18.07.2022 та з 01.05.2024 по 30.06.2024, суд першої інстанції виходив з того, що посада, яку обіймав позивач у спірний період, потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, який протягом спірного періоду ОСОБА_1 був наданий, що є підставою для отримання надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУНП в Сумській області звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі пункту 7 статті 77 Закону № 580-VIII (за власним бажанням), суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушених прав позивача в цій частині, оскільки ОСОБА_1 та ГУНП в Сумській області не досягли згоди щодо звільнення позивача з органів поліції раніше спливу, встановленого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення, а відтак обов`язок щодо звільнення позивача повинен був виникнути у відповідача 26.09.2024, тобто, після прийняття оскаржуваних в цій справі наказів та звернення до суду з даним позовом (22.08.2024).
Водночас, враховуючи те, що судом першої інстанції встановлено протиправність наказу про звільнення позивача та необхідність його поновлення на раніше займаній посаді, з метою захисту прав позивача, суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.06.2024 про звільнення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за червень 2024 року в розмірі 243,234% від грошового забезпечення, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, так як премія відноситься до виду заохочення за результатами служби поліцейського відповідно до його особистого вкладу в загальні результати служби, а преміювання працівників відноситься до права керівника, а не до його обов`язку, тобто, є дискреційними повноваженнями відповідача, які суд не в праві підміняти та здійснювати функцію державного органу щодо визначення складових грошового забезпечення (премії).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.
Колегією суддів встановлено, що фактичною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді «звільнення зі служби в поліції» згідно з Наказом № 310 о/с слугували твердження відповідача про відмову ОСОБА_1 від виконання пункту 3 Наказу № 950 дск.
Нормативною ж підставою вказано порушення ОСОБА_1 вимог підпункту 2.1 пункту 2 наказу ГУНП в Сумській області від 15.06.2023 № 500, пунктів 1, 4 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, Присяги поліцейського, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, пункту 24 частини 1 статті 23, частини 2 статті 24 Закону № 580-VIII.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.
Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).
Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
На виконання приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:
- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
Слід зазначити, що відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було продовжено відповідними Указами Президента України по теперішній час.
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватися працівниками поліції сумлінно.
Нормами частин 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Положеннями частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна – це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
На виконання вимог статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За правилами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що дискреція – це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що у будь-якому разі після отримання відповідного повідомлення про вчинення поліцейським дій або допущення бездіяльності, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі та має ознаки дисциплінарного проступку з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин для визначення дії чи бездіяльності поліцейського як дисциплінарного проступку наказом повноважного керівника призначається службове розслідування.
Колегія суддів зазначає, що начальник ГУНП наділений сукупністю прав та обов`язків, які надають можливість на власний розсуд визначитися з оцінкою поведінки підлеглого працівника. Його дії щодо прийняття рішення щодо призначення службового розслідування, у межах компетенції - є дискреційними.
Отже, рапорт командира роти поліції особливого призначення Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_2 від 23.07.2024 про те, що 23.07.2024 після доведення поліцейським зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України Наказу № 950 дск старший оперуповноважений оперативно - пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Сумській області капітан поліції ОСОБА_1 відмовився від виконання вимог вказаного наказу, є належною та достатньою підставою для призначення службового розслідування шляхом видання наказу від 23.07.2024 № 602 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» стосовно, зокрема, ОСОБА_1 .
Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
За обставинами даної справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування, затверджений 23.07.2024 начальником ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 .
За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія визнала доведеним факт відмови позивача від виконання правомірного Наказу № 950 дск, що розцінене як грубе порушення службової дисципліни.
Таким чином, позивач притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді «звільнення зі служби в поліції» саме за невиконання наказу керівника.
Згідно з пунктами 2, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського, зокрема, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Відповідно до частин першої - третьої статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
За змістом частин першої- п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підлеглості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
У разі коли поліцейський, який виконує наказ безпосереднього керівника, отримав від прямого керівника новий наказ, що стає перешкодою для виконання попереднього, він зобов`язаний негайно доповісти про це керівникові, який віддав (видав) такий наказ, і після отримання його згоди припинити виконання попереднього наказу. Керівник, який віддав (видав) новий наказ, повідомляє про це керівнику, який віддав (видав) попередній наказ.
Поліцейському заборонено виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, і своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити прямому керівнику.
Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягне відповідальність, передбачену цим Статутом та іншими законами.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.09.2022 по справі № 260/1739/20, виконанню підлягає наказ, який має бути доведеним до відома підлеглого.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Закону № 580-VIII, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото - і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Колегією суддів встановлено, що під час проголошення Наказу № 950 дск здійснювалась відеофіксація портативним відеореєстратором поліцейських УГІ ГУНП.
З дослідженого колегією суддів відеозапису 000000_00000020240723095341_0001 встановлено, що в підвальному приміщенні вишикувані поліцейські роти особливого призначення НПУ, у тому числі ОСОБА_1 (09:54:09), який запитавши про підстави його включення до складу зведеної роти особливого призначення (9:59:18), наголошував на не проходженні ним жодних навчань з бойової підготовки, на що отримав відповідь про те, що був до неї відкомандирований.
З приводу тверджень позивача про його безпідставне перебування у складі зведеної роти особливого призначення, колегією суддів встановлено, що на виконання вимог Наказу № 501дск, у зв`язку зі службовою необхідністю та з метою належного виконання завдань за призначенням підрозділами поліції в умовах правового режиму воєнного стану, до складу зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України було включено поліцейських з числа поліцейських ГУНП за списком посад, затвердженим Наказом № 400 дск, зокрема, ОСОБА_1 за посадою інспектора взводу № 2 зведеної роти поліції особливого призначення НПУ.
З вимогами вказаного наказу ОСОБА_1 , був ознайомлений 05.07.2024 та виконував покладені на нього службові обов`язки у складі зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України у період з 05.07.2024 по 24.07.2024, що підтверджуються копіями стройових записок БПОП ГУНП та позивачем не заперечується.
Слід зауважити, що ОСОБА_1 , ознайомившись 05.07.2024 з Наказом № 501 дск не висловив жодних заперечень проти його виконання та не доводив до відома свого безпосереднього керівника у письмовій формі, як того потребують положення частини 4 статті 5 Дисциплінарного статуту, про відсутність можливості виконати такий наказ з обґрунтуванням причин і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу, а приступив до виконання покладених на нього службових обов`язків. 
Жодних зауважень з приводу неналежної фізичної, тактичної, бойової підготовки керівництву не висловлював, а повідомив про це лише 23.07.2024 після доведення особовому складу Наказу № 950 дск, суть якого полягала у відрядженні з 23.07.2024 по 20.09.2024 до тактичної групи «Суми» 10 поліцейських, включених до складу зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України, зокрема і ОСОБА_1 для виконання бойових розпоряджень командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 09.04.2024 № БР-329/ОТУС/дск та батальйону 103-ї Обр ТрО від 11.04.2024 № 502/2/3/186 ТГРС-Е з метою забезпечення правового режиму воєнного стану у взаємодії регіональних сил оборони для виконання завдань в частині стабілізаційної операції тактичної групи «Суми», зокрема, забезпечення належного прикриття мінометного розрахунку.
З дослідженого колегією суддів відеозапису VID240723-103549F-001635-000001-0100, колегією суддів встановлено, що після оголошення Наказу № 950 дск позивачу поставлено питання «Ви готові виконувати наказ?» на що ОСОБА_1 відповів «я не відмовляюсь, однак кажу вам, що він протиправний».
Відеозаписом 0000000_00000020240723100842_0005 підтверджено, що позивач зазначив про те, що рапортами повідомляв керівника територіального підрозділу про неможливість підіймати важке, носити бронежилет і виконувати певні види діяльності з 04.07.2024 по 04.09.2024, що підтверджується медичною довідкою.
З відеозапису 0000000_00000020240723100842_0006 вбачається, що позивач не надає відповіді на запитання «Ви готові виконувати наказ так або ні?».
Відеозаписом 0000000_00000020240723100842_00010 підтверджено, що у відповідь на запитання чи буде він виконувати наказ, позивач стверджує про те, що Наказ № 950 дск суперечить його правам, відповідь на вказане питання вже надавалась, а подальше ставлення цього питання на обговорення створює психологічний тиск на ОСОБА_1 .
З дослідженого відеозапису 0000000_00000020240723100842_00010 встановлено, що ОСОБА_1 пояснює, що поставлені перед ним службові обов`язки, він не може виконати у повному обсязі через фізіологічні та психічні обставини.
Аналіз вищенаведених відеозаписів, дозволяє дійти висновку, що позивач, зазначаючи про протиправність Наказу № 950 дск, неможливість його виконати за вищевказаних обставин, не доповідав невідкладно в письмовій формі керівнику, який віддав (видав) наказ, і своєму безпосередньому керівникові про одержання незаконного наказу, а також не повідомляв письмово про це прямому керівнику, що позивачем не спростовується.
Отже, ухилившись від надання прямої відповіді на неодноразові запитання про готовність виконати Наказ № 950 дск, позивач стверджував про протиправність відданого наказу та неможливість його виконати у повному обсязі, що фактично по суті і є відмовою від виконання Наказу № 950 дск, оскільки окрім загальних посилань на незаконність Наказу № 950 дск позивачем не зазначено жодних конкретних аргументів щодо того, чим саме цей наказ порушує його права.
При цьому слід зазначити, що невиконання правомірного наказу тягне за собою відповідальність, передбачену Дисциплінарним статутом та законом.
Неможливість виконання Наказу № 950 дск позивач мотивує незадовільним фізичним станом та посилається на довідку ЛКК Лебединської лікарні імені К.О. Зільберника від 04.07.2024 № 401, згідно з якою, позивачу надані такі рекомендації:
- протипоказана робота пов`язана з підйомом, переміщенням вантажів, носінням бронежилету, важка фізична праця на строк з 04.07.2024 по 04.09.2024.
З огляду на те, що позивач з 05.07.2024 по 23.07.2024 вже перебував у роті особливого призначення і не висловлював будь-яких застережень щодо свого фізичного та психологічного стану, колегія суддів критично оцінює подію виникнення таких обставин відразу після того, як позивач дізнався про необхідність виконання бойового Наказу № 950 дск. 
Колегія суддів зауважує, що прийняття рішення щодо придатності поліцейського до проходження служби є виключною компетенцією медичних (військово-лікарських) комісій, як це передбачено Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 03.04.2017 № 285, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.04.2017 за № 559/30427 (далі – Положення № 285).
Водночас, вищезазначена довідка ЛКК від 04.01.2024 № 401 носить рекомендаційний характер і не є тим документом, який визначає придатність або непридатність поліцейського за станом здоров`я для подальшого проходження служби.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», які набрали чинності 18.05.2024, та необхідністю постановки поліцейських на військовий облік, ОСОБА_1 у липні 2024 року проходив ВЛК у ДУ «ТМО МВС України по Сумській області» відповідно до Положення № 285 та визнаний придатним до проходження служби в поліції.
Відомостей щодо визнання позивача непридатним до проходження служби в поліції за результатами проходження ВЛК матеріали справи не містять.
Також слід зауважити, що у період на який встановлені рекомендації лікаря (з 04.07.2024 по 04.09.2024), позивач вже виконував службові обов`язки у складі зведеної роти особливого призначення починаючи з 05.07.2024 по день доведення Наказу № 950 дск та не висловлював жодних зауважень з приводу неможливості їх виконання за станом здоров`я.
Отже, за встановлених у цій справі обставин, доводи позивача про неможливість виконання позивачем Наказу № 950 дск за станом здоров`я на дату його оголошення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
Колегія суддів враховує, що відсутність медичних протипоказань для виконання Наказу №950 дск не надавало позивачу законних підстав для невиконання наказу керівника, а зміст та суть висловлених міркувань позивача при доведенні йому Наказу № 950 дск, явно та однозначно доводить повну обізнаність позивача з його змістом та усвідомлення мети такого наказу.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на виконання вимог абзацу 2 частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади, разом з цим, зазначені вимоги закону позивачем проігноровані, що свідчить про обґрунтованість доводів відповідача про неналежне виконання посадових обов`язків ОСОБА_4 .
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку № 893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Зі змісту наведених норм права слідує, що законодавець наділив поліцейського правом "бути почутим" у ході службового розслідування, що кореспондує приписам пункту 9 частини 2 статті 2 КАС України.
При цьому, ознак порушення прав та інтересів позивача у процедурі службового розслідування матеріали справи не містять, враховуючи те, що ОСОБА_1 був обізнаний із фактом проведення службового розслідування, однак жодних заперечень з приводу неналежного проведення службового розслідування не висловлював.
З огляду на викладене, доводи позивача про те, що дисциплінарною комісією не надано належної оцінки стану здоров`я позивача та неповно встановлено обставини вчиненого дисциплінарного порушення є неприйнятними.
У відповідності до статті 68 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:
"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Позивач склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягав вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, та відповідно до специфіки діяльності якого, відповідно до Положення № 987 входить, зокрема, участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану.
Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.
Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
У контексті викладеного колегія суддів зазначає, що позивачем за наведених обставин вчинені дії, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, підривають довіру до нього, як до носія влади, що безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.
Суд апеляційної інстанції вказує, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в службовий та позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Тобто, позивач, як працівник правоохоронного органу та представник влади, порушуючи надану Присягу на вірність Українському народові, всупереч вимог нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні пункту 3 наказу начальника ГУНП в Сумській області від 22.07.2024 № 950 дск «Про відрядження працівників ГУНП», про що і зазначено у висновку службового розслідування.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доведеним порушення позивачем вимог підпункту 2.1 пункту 2 наказу ГУНП в Сумській області від 15.06.2023 № 500, пунктів 1, 4 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, Присяги поліцейського, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, пункту 24 частини 1 статті 23, частини 2 статті 24 Закону № 580-VIII, що свідчить про скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
Щодо правомірності застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
При цьому, колегією суддів взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі № 360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі № 804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Слід також врахувати, службову характеристику на старшого оперуповноваженого оперативно – пошукового відділу УКР ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 , з якої, зокрема, але не виключно, вбачається, що за час проходження служби в органах внутрішніх справ України та в Національній поліції ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо. Нормативні документи, що регламентують діяльність Національної поліції України вивчив, але не в повній мірі використовував свої знання в службовій діяльності.
Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Сумській області № 959 від 23.07.2024 та від 24.06.2024 № 310 о/с в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби та поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції, на посаді старшого оперуповноваженого оперативно – пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області, що свідчить про обґрунтованість вимог апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
З огляду на визнання судом апеляційної інстанції Наказів № 959 та № 310 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції правомірними, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Сумській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.06.2024 про звільнення також підлягає скасуванню.
Надаючи оцінку позовним вимогам в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2022 по 18.07.2022 та з 01.05.2024 по 30.06.2024, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами пункту 7 розділу ІІ Порядку № 260, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень, крім поліцейських, які займають посади в режимно-секретних органах, та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.
Персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки з урахуванням періодичності роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці, визначається керівником органу (міжрегіонального органу) поліції відповідно до затверджених таким керівником положень та на підставі мотивованого рапорту заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським за наявності в поліцейського допуску та доступу до державної таємниці за посадою, передбаченою номенклатурою посад працівників органу (підрозділу) поліції, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, у межах обсягів асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.
Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу – керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції – іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.
Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України визначає Закон України від 21.01.1994 № 3855-XII «Про державну таємницю» (далі – Закон № 3855-XII).
Статтею 1 Закону № 3855-XII визначено, що державна таємниця (далі також – секретна інформація) – вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3855-XII залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 – для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 – для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 – для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 – 5 років; для форми 2 – 7 років; для форми 3 – 10 років.
Згідно з частиною другою статті 22 Закону № 3855-XII допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною четвертою статті 22 Закону № 3855-XII передбачено, що для розгляду питання про надання громадянам допуску до державної таємниці державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, де працюють, проходять службу або навчаються громадяни, оформляються документи, які надсилаються до органів Служби безпеки України. Перелік та форми таких документів, а також порядок їх надання визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини сьомої статті 22 Закону № 3855-XII надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.
Статтею 30 Закону № 3855-XII визначено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414 (далі – Положення № 414) це Положення визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших державних органів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі – особи, які працюють в умовах режимних обмежень).
Пунктом 2 Положення № 414 передбачено, що особам, які працюють в умовах режимних обмежень, крім працівників режимно-секретних органів, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.
Відповідно до пункту 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.
Згідно з пунктом 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до листа Управління карного розшуку ГУНП в Сумській області від 13.09.2024 № 4411/14/01-2024 у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану облікову картку ОСОБА_1 про надання допуску до державної таємниці (форми 6) знищено за актом від 24.02.2022 № 1502дск/14-1/01-2022.
03.06.2022 було надано доступ до державної таємниці за спрощеною схемою (зобов`язанням). У подальшому допуск до державної таємниці ОСОБА_1 надано розпорядженням УСБУ в Сумській області від 22.03.2023 № 26д.
Наказом УКР ГУНП в Сумській області від 05.07.2024 № 6д доступ до державної таємниці ОСОБА_1 припинено (а. с. 156).
Відповідно до листа Відділу режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Сумській області від 13.09.2024 № 1302/13/01-2024, у зв`язку із надходженням до ВРТЗІ ГУНП в Сумській області вмотивованого рапорту начальника УКР ГУНП в Сумській області підполковника поліції Олександра Комарова від 09.07.2024 наказом ГУНП в Сумській області від 17.07.2024 № 307о/с ОСОБА_1 встановлено надбавку в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (а. с. 158 – 161).
Виплата вказаної надбавки підтверджується розрахунковим листом позивача за липень 2024 року.
Також згідно з рапортом начальника УКР ГУНП в Сумській області підполковника поліції Олександра Комарова від 09.07.2024, посада, на яку було призначено позивача (старший оперуповноважений оперативно – пошукового відділу), відповідно до пункту 20 номенклатури посад, потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці.
Отже, зі змісту вказаних документів вбачається, що у період з 03.06.2022 по 18.07.2022 позивач мав доступ до державної таємниці за спрощеною схемою, а в період з 01.05.2024 по 30.06.2024 на підставі розпорядженням УСБУ в Сумській області від 22.03.2023 № 26д та на підставі наказу керівника підрозділу від 03.04.2023 №3д.
З розрахункових листів за травень – червень 2022 року вбачається, що вказана надбавка нараховувалася та виплачувалася позивачу, однак, у липні 2022 року та за період з 01.05.2024 по 30.06.2024, в порушення перелічених норм законодавства, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень позивачу не виплачувалася.
Мотивуючи відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, відповідач зазначає про відсутність мотивованих рапортів щодо встановлення позивачу такої надбавки від його безпосереднього керівництва та відсутністю відповідних наказів у спірний період.
Водночас, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд, аналізуючи правові норми, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у постановах від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а, від 25.07.2019 у справі № 296/6615/17, від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18, від 28.01.2021 у справі № 240/229/20, від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21 та у справі № 420/6415/23 від 30.12.2025, підкреслив, що надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.
Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема, в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа, з огляду на таку службову необхідність, повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-XII залежить від ступеня секретності.
А відтак, саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці, і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.
Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею відповідних посадових обов`язків. 
Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї, відповідно до статті 30 Закону № 3855-XII, виникає право на отримання компенсації.
За змістом пункту 2 Положення № 414 компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «Цілком таємно» встановлюється 15 відсоткова надбавка, що мають ступінь секретності «Таємно» встановлюється 10 відсоткова надбавка.
Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-XII та прийняте урядом на його виконання Положення.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а висловив правовий висновок, що положення статті 30 Закону № 3855-XII, пункти 2, 5 Положення № 414 необхідно розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.
Щодо останнього, то для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці, у тому числі за поданням для отримання допуску до державної таємниці.
Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.
Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.
Так, за висновком Верховного Суду у постанові від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21 необґрунтованими є доводи скаржника про відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності наказів про встановлення такої надбавки за займаною посадою, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи передбачав роботу по забезпечення режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.
Крім того, Верховний Суд визнав безпідставними і доводи скаржника про відсутність факту постійної праці позивача з відомостями, що становлять державну таємницю, оскільки у даному випадку поняття «постійно» не залежить від кількості виготовлених такою особою документів або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою. При цьому обсяг функціональних обов`язків позивача, пов`язаних з доступом до державної таємниці не може виконуватися періодично та в незначній кількості.
Зі змісту рапорту начальника УКР ГУНП в Сумській області від 09.07.2024 колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 надано допуск до державної таємниці за Ф-2 (розпорядження УСБУ в Сумській області від 22.03.2023 № 26д) та він має допуск до секретних відомостей «цілком таємно», наданий наказом керівника підрозділу від 03.04.2023 № 3д, ОСОБА_1 здійснює секретні роботи, а саме, виготовляє, зберігає, використовує матеріальні носії секретної інформації, секретні відомості під час виконання посадових інструкцій, з найвищим грифом секретності «цілком таємно».
Тобто, обсяг функціональних обов`язків за посадою, яку займав позивач, відповідно й пов`язаних з ними режимних обмежень (якщо з`ясується, що такі є) дозволяє дійти висновку, що посада позивача вимагає доступу до державної таємниці, який був йому оформлений керівництвом.
А відтак, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2022 по 18.07.2022 та з 01.05.2024 по 30.06.2024 є протиправною, що свідчить про правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на те, що позивач має право на отримання надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2022 по 18.07.2022 та з 01.05.2024 по 30.06.2024, існує лише один вид правомірної поведінки ГУ ПФУ в Сумській області - донарахувати та виплатити позивачу таку надбавку.
Отже, у відповідача відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
З огляду на викладене, належним способом захисту порушених прав позивача в цій частині є зобов`язання Головного управління Національної поліції в Сумській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2022 по 18.07.2022 та з 01.05.2024 по 30.06.2024.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України).
Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин у справі, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів та поновлення ОСОБА_1 на посаді, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 по справі № 480/7439/24 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Сумській області № 959 від 23.07.2024 та від 24.06.2024 №310 о/с в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби, поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції, на посаді старшого оперуповноваженого оперативно – пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Сумській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.06.2024 про звільнення слід скасувати з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині задоволення позовних вимог, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 по справі № 480/7439/24 підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги у вищенаведеній частині висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області - задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 по справі № 480/7439/24 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Сумській області № 959 від 23.07.2024 та від 24.06.2024 №310 о/с в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби, поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції, на посаді старшого оперуповноваженого оперативно – пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Сумській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.06.2024 про звільнення - скасувати.
Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
В іншій частині задоволення позовних вимог рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 по справі № 480/7439/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко