ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5449/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №163750035175 від 06.04.2026 щодо відмови у призначенні пенсії;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію з 26.03.2026, зарахувавши до страхового стажу періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 28.07.1980 по 20.12.1980 та з 25.09.1987 по 17.10.1992, період навчання з 01.09.1978 по 24.12.1980 згідно атестату №1980 від 24.07.1980 та період проходження військової служби з 26.01.1981 по 08.09.1984 згідно військового квитка НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач у періоди з 28.07.1980 по 20.12.1980 працювала посаді перукаря та з 25.09.1987 по 17.10.1992 працювала на посаді комірника речового складу. У відповідності із записами трудової книжки НОМЕР_1 позивач починаючи з 25.09.1987 по 17.10.1992 працювала на посаді комірника речового складу. Проте, відповідно до розрахунку страхового стажу вказаний період частково зараховано як період догляду за дитиною до 3 років з 02.04.1989 по 01.04.1992. В свою чергу позивачем зазначено, що записи в її трудовій книжці дають змогу встановити, що в період роботи з 25.09.1987 по 17.10.1992 вона здійснювала трудову діяльність. Відтак, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу вказаний період роботи позивача періоди роботи з 25.09.1987 по 17.10.1992 рік, оскільки він підтверджується записами в її трудовій книжці. Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1978 по 24.12.1980 рік, оскільки диплом видано на ім`я, яке не відповідає паспортним даним, а саме оскільки вказане ім`я особи у документах “ ОСОБА_2 ” (рос.мова) не відповідає імені “НаталИя” (рос.мова) згідно паспортних даних. Позивач зазначала, що наявні розбіжності у написанні власного імені позивача в трудових книжках, оформлених російською мовою, та в його паспортних даних мають виключно формальний характер. Такі неточності не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на пенсію, оскільки вони не спростовують факту належності документів саме позивачу та не впливають на підтвердження його трудового стажу Вказувала, що твердження відповідача, про неможливість врахувати до страхового стажу період проходження військової служби через те, що військовий квиток видано на ім`я, яке не відповідає паспортним даним є сумнівним, оскільки період військової служби також підтверджується записом у трудовій книжці та військовим квитком серії НОМЕР_2 . Відтак, період проходження строкової військової служби з 26.01.1981 по 08.10.1985 року підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відмовлено у залученні до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору – Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, у визначений судом строк такого відзиву до суду не подав, надіслав клопотання про долучення доказів.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою від 28.03.2026 щодо призначення пенсії за віком. 
За принципом екстериторіальності рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 06.04.2026 №163750035175 повідомлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У спірному рішенні зазначено, що вік заявника 65 років 0 місяців 3 дні, страховий стаж особи становить 10 років 3 місяці 0 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.07.1980 та період навчання згідно атестату №1980 від 24.07.1980, оскільки вказане ім`я особи у документах " ОСОБА_2 " (рос.мова) не відповідає імені "НаталИя" (рос.мова) згідно паспортних даних. Для зарахування необхідно долучити довідки про періоди роботи та навчання видані на підставі первинних документів або довести приналежність трудової книжки у судовому порядку. Відповідно до пункту 26 постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" у випадку, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документах, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку;
- період проходження військової служби з 26.01.1981 по 08.10.1985, згідно військового квитка НОМЕР_2 від 23.01.1981, оскільки зміна прізвища здійснена на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 02.1 НОМЕР_4 , в якому ім`я особи зазначене "НаїалЬя (рос.мова) не відповідає імені "НаталИя" (рос.мова) згідно паспортних даних.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 28 років.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту 2.4. Інструкція № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок № 637.
Згідно пункту 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
В пункті 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву трудову книжку, атестат про навчання та військовий квиток, в частині періодів роботи позивача, навчання та проходження військової служби, обґрунтовуючи свій сумнів зазначенням у трудовій книжці, військовому квитку, атестаті, свідоцтві про шлюб " ОСОБА_2 " (рос.мова), що не відповідає паспортним даним " ОСОБА_2 " (рос.мова).
Суд наголошує, що необхідною підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при оформленні трудової книжки, військового квитка, атетстату. ГУПФУ у Рівненській області не врахувало, що не усі недоліки записів можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не формальна правильність записів у підтверджуючих документах.
Тож, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №307/541/17 року, який виклав у постанові від 19.12.2019.
Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, суд дійшов висновку, що зазначення імені " ОСОБА_2 ", " ОСОБА_2 ", не є таким, внаслідок якого неможливо ідентифікувати особу ОСОБА_1 (у тому числі за датою народження, чи періодами роботи у розрізі співставлення даних про сплату роботодавцями страхових внесків) та встановити факт роботи позивача на відповідних посадах у відповідний спірний період часу.
Жодний інших зауважень (недоліків) до записів про періоди роботи, навчання, проходженя військової служби ОСОБА_1 в трудовій книжці, атестаті про навчання та військовому квитку відповідачем не зазначено, а судом не встановлено.
Суду цілком зрозуміло, що визначене ім`я позивача повністю відповідає та ідентифікує позивача у справі.
Таким чином, зазначені відповідачем недоліки щодо невідповідності імені " ОСОБА_2 " (рос.мова), " ОСОБА_2 " (розс.мова) до паспорту ОСОБА_1 не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи, навчання, проходження військової служби для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
Суд наголошує, що у спірному випадку мова йде про одну і ту ж особу, але має місце різне написання імені позивача на російській мові. Факт навчання, трудової діяльності та проходження військової служби сторонами не заперечується. Відтак, вказані помилки в написані імені не можуть бути підставою для незарахування періоду навчання, роботи та проходження військової служби позивача до її страхового стажу.
Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба незалежно від місця проходження служби.
За статтею 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У відповідності до абзацу другого частини першої статті 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.
У період проходження позивачем строкової військової служби діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення № 590, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
За підпунктом «к» пункту 109 Положення № 590, крім роботи в якості робочого або службовця, в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР.
Таким чином, період проходження військової служби прирівнюються по вибору особи, що звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.
Відповідно до пункту «д» частини третьоїстатті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області №163750035175 від 06.04.2026 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Зі змісту форми РС-право виявлено, що до стажу зараховано період з 02.04.1989 по 01.04.1992 по догляду за дитиною до 3 років. Водночас згідно трудової книжки позивача у період з 25.09.1987 по 17.1.1992 працювала комірником на речовому складі і лише 17.10.1992 звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною в віці до 6 років.
Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до трудового стажу позивача період роботи згідно трудової книжки з 02.04.1989 по 01.04.1992. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Рівненській області рішення №163750035175 від 06.04.2026 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язання ГУ ПФУ у Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1978 по 24.12.1980, період проходження військової служби з 26.01.1981 по 08.10.1985, період роботи з 28.07.1980 по 20.12.1980, з 25.09.1987 по 17.10.1992.
При цьому, визначаючись щодо вимог зобов`язального характеру, суд враховує, що відповідачем взагалі не надавалась оцінка періодам навчання, проходження військової служби та трудової діяльності позивача, відображеним у трудовій книжці, атетстаті, військовому квитку, а лише відмовлено у врахуванні їх в цілому, посилаючись на недоліки допущені при їх оформленні.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи, що відповідачем не проводився розрахунок стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у даному рішенні, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду щодо зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.
Таким чином, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 532,48 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ідентифікаційний код 21084076) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 06.04.2026 №163750035175.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1978 по 24.12.1980, період проходження військової служби з 26.01.1981 по 08.10.1985, період роботи з 28.07.1980 по 20.12.1980, з 25.09.1987 по 17.10.1992 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2026 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 532,48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні сорок вісім копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н.Ю. Алєксєєва